Провадження № 2-н/554/4016/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м. Полтава

Суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Сініцин Е.М., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу, а також суми судового збору, відповідно до ст. ст. 11,16,526, 527,530, 625 ЦК України, ст. ст. 160-161, 168 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Полтави надійшла заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу, а також суму судового збору, відповідно до ст.ст.11,16,526, 527,530, 625 ЦК України, ст.ст. 160-161, 168 ЦПК України.

Ознайомившись із поданою заявою, вважаю, що слід відмовити у видачі судового наказу у зв`язку з наступним.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Всупереч вказаній нормі, заявником зазначено, що договірні умови, на яких здійснюється надання послуг боржнику, визначені індивідуальним договором (який фактично є публічним договором приєднання), однак така позиція є хибною, оскільки норми статті 163 ЦПК України зобов`язують заявника надавати копію договору укладеного з боржником, а не з невизначеним колом осіб.

В ч.1 ст.626 ЦК України закріплено - Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України - Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору, що зазначено в ч.1 ст.634 ЦК України.

Заявником не викладені обставини про звернення боржника до заявника для укладення Публічного договору або його приєднання до договору, не зазначені докази, що підтверджують прийняття умов договору боржником, здійснення ним дій, що свідчать про погодження з умовами договору.

Надані заявником бланки індивідуальних договорів не є укладеними, відповідно не відповідають вимогам ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

Тобто, суддя вважає, що до заяви не долучений договір, що встановлює права та обов`язки сторін, тому, в видачі судового наказу необхідно відмовити.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Заявником надано копію заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), що підписана споживачем ОСОБА_1 27.03.2023 року.

Виходячи з викладеного, суддя зазначає, що правовідносини між сторонами, тобто між АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» та ОСОБА_1 , виникли з дати підписання вищевказаної заяви-приєднання 27.03.2023 року, тому вимоги про стягнення заборгованості за більший період не можуть розглядатися в наказаному провадженні.

Крім того, з наданого заявником до суду розрахунку заборгованості вбачається, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» надає відомості про стягнення з боржника суми у розмірі 1793,20 гривень (включно з інфляційними втратами та 3% річних), яка виникла за період часу з 01 січня 2020 року по 31 липня 2025 року, згідно картки абонента на ім`я ОСОБА_1 , долученої до позовної заяви.

Тобто, стягувач просить стягнути заборгованість, що не охоплюється періодом в якому виникли правовідносини, тому існує спір про його розмір.

Оскільки заборгованість існувала до дати, з якої заявник просить її стягнути, відтак суд вважає розрахунок заборгованості таким, що не підтверджує наявність заборгованості у визначеному розмірі.

З огляду на викладене, суд позбавлений можливості встановити обставини виникнення заявленого обсягу заборгованості за визначений заявником період, відтак суд не вважає вказаний розрахунок достовірним доказом у розумінні ст. 79 ЦПК України.

З огляду на те, що вказаний розрахунок є ключовим доказом наявності заборгованості та визнаний судом недопустимим, у видачі судового наказу слід відмовити.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В п.19 Прикінцевих та Перехідних положеннях ЦК України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Вказаний Розділ було доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023, відповідно, він діє з часу набрання чинності Закону, що закріплено в ст.5 ЦК України.

Враховуючи, що стягувач просить стягнути заборгованість за період часу з 01 січня 2020 року, то положення пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положеннях ЦК України не може бути застосоване до виниклих правовідносин.

Крім того, на стягувача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами неможливість подання заяви або позову в строк, передбачений ст.257 ЦК України, та поважність причин його пропуску.

Оскільки заява про видачу судового наказу подана до суду 25 серпня 2025 року, а заборгованість виникла в строк, що перевищує строк позовної давності, вважаю, що в заяві необхідно відмовити.

В п. 5 ч.1 ст.165 ЦПК України закріплено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно ч.2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи, що чинним законодавством не передбачене надання строку для усунення недоліків, суд вважає за необхідне в заяві про видачу судового наказу - відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.163, 164, 165 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу, а також суми судового збору, відповідно до ст.ст. 11,16,526, 527,530, 625 ЦК України, ст.ст. 160-161, 168 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 /п`ятнадцяти/ днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Е.М. Сініцин.