Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

секретаря судового засідання Фетько І.І.,

за участю представника позивача Білоцерковець Ю.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 18 червня 2007 року, між Акціонерним комерційно промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит №79/8-07, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 46 000 доларів США зі строком повернення коштів до 17.06.2025 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов Договору про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007 року, «Промінвест банк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо примусового солідарного стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №712/5384/12 позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитними договором №79/8-07 від 18.06.2007 року у розмірі 547 628,48 гривень. Вказане рішення набрало законної сили та 03.06.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист №712/5384/12.

В подальшому, 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АК Промінвестбанк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «АК Промінвестбанк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором №79/8-07. На підставі виданих виконавчих листів відкриті виконавчі провадження №51252134, №51457322 та №51252006.

Вказує, що ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2016 року, від 30.11.2016 року та від 26.10.2016 року по справі №712/5384/12 замінено сторону виконавчих проваджень №51252134, №51457322 та №51252006 за виконавчим листом №712/5384/12, виданим 03.06.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості в розмірі 547628,48 грн. за договором про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007 року, з яких: 361185,28 грн. заборгованість по кредиту; 166 443,20 грн. відсотків; 20 000 грн. пені та 3 219 грн. судових витрат, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на нового стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Представник позивача зазначає, що так як сума заборгованості у розмірі 547628,48 гривень встановлена рішенням суду, однак не сплачена боржником, то ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 несуть відповідальність, яка передбачена статтею 625 ЦПК України.

Зауважує, що керуючись позиціями Верховного суду та нормами чинного законодавства України, нарахування сум, що передбачені статтею 625 ЦК України має відбуватись на суму боргу в розмірі 14% річних та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в межах десятирічного строку позовної давності, що встановлений пунктом 6.9 кредитного договору.

Вказані нарахування проводяться з урахуванням умов пункту 6.9. кредитного договору та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, починаючи від дня наступного за днем ухвалення рішення суду у справі №712/5384/12, тобто від 26.12.2012 року та до дня, який передує дню введення в Україні воєнного стану 23.02.2022 року.

Таким чином, загальна сума, що унормована статтею 625 ЦК України за несплату боргу у розмірі 547628,48 гривень, становить 1 671 048,99 грн., а саме 977 081,14 гривень інфляційне збільшення та 693 967,85 гривень 14% річних.

На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором 79/8-07 від 18.06.2007 року у розмірі 1 671 048,99 грн.

Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідачами подано відзив на позов, зміст якого зводиться до наступного.

У поданому відзиві сторона відповідача не заперечує проти того, що кредитний договір №79/8-07 від 18.06.2007 року дійсно був укладений, однак ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» подавши до суду позов про стягнення заборгованості за кредитом, відсотків та пені, вже використали своє право на повернення суми кредиту, що залишилась несплаченою, відсотків, а також пені за порушення умов договору.

Оскільки Банк та ТОВ «Кредитні ініціативи» уже зверталися до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №79/8-07 від 18.06.2007, і відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.12.2012 року у справі №712/5384/2012 отримали судовий захист своїх прав, сторона відповідача вважає, що звернення з позовом ТОВ «Фінансова компанія «Інкам» про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України є безпідставним та таким, що суперечить умовам укладеного Договору факторингу, оскільки такі права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Інкам» не відступались, а отже ТОВ «Фінансова компанія «Інкам» не має права звертатись до суду з таким позовом, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зазначає, що позивач розрахував свої позовні вимоги про стягнення 14% річних від простроченої суми кредиту за період з 26.12.2012 року по 23.02.2022 року. Так, згідно п. 6.5. Договору про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007 визначено, що у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 14 % річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, відповідачі погоджуються, що в даному випадку договором встановлений інший розмір, а саме 14 % річних від простроченої суми, ніж це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України (3% річних).

У відзиві вказано, що згідно позовної заяви, розмір інфляційних втрат та нарахованих відсотків за прострочення виконання зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 26 грудня 2012 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 671 048,99 грн. перевищує суму основного боргу (361 185,28 грн.) майже у п`ять разів.

При цьому, розмір такої відповідальності значно перевищує розмір заборгованості боржника, що свідчить про неможливість тлумачення нарахованих позивачем процентів як компенсацію майнових втрат на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок, таке нарахування також може свідчити про зловживання з боку позикодавця наданим йому правом та створенням умов для безпідставного збагачення за рахунок саме стягнутих сум відповідальності, що не відповідає загальноприйнятим принципам цивільної практики.

Також відповідачі не погоджуються з тим, що до стягнення суми, передбаченої ст. 625 ЦК України повинен застосовуватися строк позовної давності тривалістю у 10 років, оскільки в даному пункті відсутні посилання на ст. 625 ЦК України, як це передбачено у п. 6.5. Договору. Так, відповідно до п. 6.9. Договору будь-які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому, строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

Сторона відповідача вказує, що аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, можна зробити висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних не виникають на підставі укладеного Договору, а є мірою відповідальності боржника, яка регулюється загальними нормами про цивільно-правову відповідальність (в силу норм закону), а саме відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, позовна давність у 10 років не може застосовуватися до позовних вимог щодо стягнення нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України, у зв`язку з чим просять застосувати строк позовної давності. Додатково стороною відповідача наведений період, за який може бути нараховано стягнення із своїм контр розрахунком.

Крім того, сторона відповідача вважає неправомірним пред`явлення позовних вимог до поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення 14% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється.

На підставі наведеного, просять суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні первісного позову та підтримав раніше подані ним пояснення, а також доводи, викладені у відзиві на позов.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористалися правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, згідно поданого відзиву просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18 червня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним промислово-інвестнційним банком було укладено Договір про іпотечний кредит №79/8-07, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 46000 доларів США під 1 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту 17.06.2025 року.

В забезпечення Договору про іпотечний кредит від 18.06.2007 року №79/8-07 було укладено договір поруки від 18.06.2007 року №228/12-07 та №227/12-07, згідно п. 1 яких поручителі позичальника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язались відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 18.06.2007 року №79/8-07.

Судом також встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.12.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 547628,48 грн. заборгованості за договором про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007 року, з яких: 361185,28 грн. - заборгованість по кредиту; 166443,20 грн. - відсотків; 20000 грн. - пені та 3219 грн. судових витрат.

Вказане рішення суду набрало законної сили та на його виконання видано виконавчий лист.

В подальшому, ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2016 року, від 30.11.2016 року та від 26.10.2016 року по справі №712/5384/12 замінено сторону виконавчих проваджень №51252134, №51457322 та №51252006 за виконавчим листом №712/5384/12, виданим 03.06.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості в розмірі 547628,48 грн. за договором про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007 року, з яких: 361185,28 грн. заборгованість по кредиту; 166 443,20 грн. відсотків; 20 000 грн. пені та 3 219 грн. судових витрат, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Крім того, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2024 залучено до участі у цивільній справі №308/11103/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, правонаступника позивача, а саме товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам».

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як стверджує представник позивача, нарахування сум, що передбачені статтею 625 ЦК України має відбуватись на суму боргу, встановлену рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.12.2012, в розмірі 14% річних та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в межах десятирічного строку позовної давності, що встановлений пунктом 6.9 кредитного договору

Згідно наданого розрахунку заборгованості, загальна сума, що унормована статтею 625 ЦК України за несплату боргу у розмірі 547628,48 гривень, становить 1 671 048,99 грн. з яких 977 081,14 гривень інфляційне збільшення та 693 967,85 гривень 14% річних.

Так, п. 6.5. Договору про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007 визначено, що у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 14% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказані твердження не оспорюються стороною відповідача, що в даному випадку договором встановлений інший розмір, а саме 14% річних від простроченої суми, ніж це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України у виді 3% річних.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, при укладенні Договору про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007, відповідач ОСОБА_2 приєдналась до умов Банку про підвищений розмір процентної ставки річних від простроченої суми. Разом з тим, вказаний підвищений розмір відповідальності був встановлений за невиконання умов кредитного договору, строк дії якого з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості закінчився.

Натомість, на переконання суду, подальше нарахування сум, що передбачені статтею 625 ЦК України на суму боргу, встановлену рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.12.2012, в розмірі 14% річних та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання рішення є невірним та непропорційним, оскільки розмір такої заборгованості значно перевищує розмір заборгованості боржника, встановлену рішенням суду.

Крім того, в забезпечення Договору про іпотечний кредит від 18.06.2007 року №79/8-07, з відповідачем 2 та відповідачем 3 було укладено договори поруки від 18.06.2007 року №228/12-07 та №227/12-07, згідно п. 1 яких поручителі позичальника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язались відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 18.06.2007 року №79/8-07.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Одночасно, суд приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України, та за змістом вказаної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд також бере до уваги те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору.

За такого, на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки, а тому відповідач 2 та відповідач 3 не можуть бути солідарними боржниками саме за несплату боргу у порядку ст. 625 ЦК України за невиконання рішення суду.

Що стосується строку позовної давності, суд констатує наступне.

Відповідно до п. 6.9. Договору про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007, будь-які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

Враховуючи вищевказані висновки суду про закінчення строку дії Договору про іпотечний кредит №79/8-07 від 18.06.2007 у зв`язку із наявністю рішення суду про стягнення заборгованості за таким, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.12.2012 не виникають на підставі укладеного Договору №79/8-07 від 18.06.2007, а є мірою відповідальності боржника, яка регулюється загальними нормами про цивільно-правову відповідальність (в силу норм закону), а саме відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тобто, позовна давність у 10 років не може застосовуватися до позовних вимог щодо стягнення нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.12.2012 року.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, зважаючи на те, що аналіз досліджених у справі доказів свідчить, що стороною позивача не доведено тих обставин, на які посилається як на підставу позову, натомість такі твердження спростовані стороною відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача, тому суд вважає за необхідне покласти витрати, пов`язані із розглядом справи на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкам» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Т.Р. Деметрадзе