Справа № 590/560/24
Провадження № 4-с/590/2/25
УХВАЛА

про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі

26 серпня 2025 року с-ще Ямпіль

Суддя Ямпільського районного суду Сумської області Деркач І.М., отримавши скаргу ОСОБА_1 (зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця Боруца Тетяни Миколаївни (адреса місцезнаходження: вул. Незалежності, буд.14, м. Охтирка, Сумська область, поштовий індекс: 42700), стягувач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», код ЄДРПОУ 14305909, адреса місцезнаходження: вул. Генерала Алмазова, буд.4а, м. Київ, поштовий індекс: 01011), щодо відкриття виконавчого провадження №78718268 від 28.07.2025 року.

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Ямпільського районного суду Сумської області із скаргою на дії приватного виконавця Боруца Тетяни Миколаївни, із вимогами: визнати неправомірними дії приватного виконавця Боруци Т.М. в частині передчасного відкриття виконавчого провадження, оскільки справа 590/566/24 зараз знаходиться на касаційному розгляді Касаційним цивільним судом Верховного Суду; визнати неправомірними дії приватного виконавця Боруци Т.М. в частині накладання арешту на єдине житло боржника та майно, яке знаходиться в іпотеці; відстрочити виконання рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 22.08.2024р. по справі 590/566/24 та виконавчого листа № 590/566/24 виданого 07.07.2025р. суддею Ямпільського районного суду Сумської області Деркач І. М. до моменту повного завершення касаційного розгляду справи 590/566/24 у Верховному Суді або на строк 365 календарних днів з дня винесення відповідного рішення; скасувати постанову приватного виконавця Боруци Т.М. про арешт коштів боржника ВП № 78718268 від 28.07.2025; скасувати постанову приватного виконавця Боруци Т.М. про арешт майна боржника ВП № 78718268 від 28.07.2025; зобов`язати приватного виконавця Боруцу Т.М. усунути порушення прав боржника шляхом призупинення дії постанов про арешт коштів та майна боржника.

Одночасно з поданням вказаної скарги ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення виконавчого провадження №78718268, покликаючись на ст. 149, 150 ЦПК України просив застосувати кілька заходів забезпечення позову, а саме: заборонити приватному виконавцю вчиняти будь-які дії з майном, коштами боржника в межах примусового виконання ВП №78718268 до моменту розгляду справи по суті; зупинити стягнення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №78718268 від 28.07.2025. В обґрунтування зазначив, що справа 590/566/24, в межах якої приватним виконавцем Боруца Т.М. було відкрито виконавче провадження знаходиться на касаційному розгляді в Касаційному цивільному суді Верховного Суду і тому відкриття виконавчого провадження до завершення касаційного розгляду справи є передчасним рішенням приватного виконавця.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на дії та бездіяльність державного виконавця відповідає вимогам ст.447-449 ЦПК України.

Суд вважає, що скарга підсудна Ямпільському районному суду Сумської області за змістом та формою відповідає встановленим законом вимогам, тому може бути прийнята до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю стягувача, боржника та приватного виконавця.

Щодо клопотання боржника про зупинення виконавчого провадження, ознайомившись з матеріалами скарги суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Умови та порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов`язок суду розглянути у десятиденний строк скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця (ст.447-451 ЦПК України).

Питання забезпечення позову врегульовані ст.ст.149-150 ЦПК України, які містять положення щодо підстав, способів і порядку вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Водночас, ні Глава VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», ні інші положення ЦПК України не містять правової норми, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного чи приватного виконавця шляхом зупинення реалізації описаного та арештованого майна чи зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного чи приватного виконавця у порядку ст.447, 450, 451 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу та зупинення реалізації майна, адже за приписами ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічні роз`яснення містить п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії, або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно якого при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Такі висновки відповідають правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 жовтня 2018 року у справі № 766/10773/18-ц, де залишаючи без змін постанову апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення скарги, суд вказав, що у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому ст.ст.149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, а тому суд не наділений такими повноваженнями, а вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 161/10648/18.

На підставі викладеного, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження №78718268 не підлягає задоволенню, оскільки цивільний процесуальний закон не передбачає можливості вжиття таких заходів при розгляді скарги на дії виконавця.

Керуючись ст. 18, 149-150, 353, 447-450 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

постановив:

Відкрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Боруца Тетяни Миколаївни щодо відкриття виконавчого провадження №78718268 від 28.07.2025 року.

Призначити справу на 01 вересня 2025 року о 15 годині 30 хвилин в приміщенні Ямпільського районного суду Сумської області (Сумська область, с-ще Ямпіль, б-р Ювілейний, 8-2).

Повідомити учасників справи про розгляд скарги.

До часу проведення судового засідання сторонам пропонується за наявності, надати письмові пояснення на скаргу з покликанням на докази, якими вони обґрунтовуються.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження № 78718268 у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Боруца Тетяни Миколаївни, стягувач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», щодо відкриття виконавчого провадження №78718268 від 28.07.2025 року

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І. М. Деркач