КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 вересня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13984/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), Левенця Б. Б., Саліхова В. В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 30 листопада 2021 року

у цивільній справі № 752/14246/20 Голосіївського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки в розмірі 126 373 гривень, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, судовий збір в розмірі 1 313 гривень 97 копійок.

В іншій частині відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , 30.06.2025 безпосередньо до Київського апеляційного суду через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, яка зареєстрована 04.07.2025.

В обґрунтування клопотання, апелянт стверджує, що не отримував копії позовної заяви, повісток на судові засідання, а також самого заочного рішення від 30 листопада 2021 року. Судова повістка повернулася до суду без вручення через відсутність адресата за вказаною адресою. Вказує, що дізнався про існування судового рішення лише 13 травня 2025 року, коли отримав повідомлення від АТ «Приватбанк» про запит та платіжну інструкцію на списання коштів на виконання виконавчого листа у справі. Наступного дня з його рахунків було списано кошти. Також зазначає, що оголошення про його виклик не було розміщено на веб-порталі судової влади України, незважаючи на те, що повістки повернулися до суду.

У питанні наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За загальним правилом, викладеним у частині першій статті 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Із загального правила щодо початку перебігу строку встановлено виняток: якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із частиною четвертою статті 287 ЦПК України правом оскарження заочного рішення в апеляційному порядку відповідач наділяється лише внаслідок постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У частині другій статті 358 ЦПК України встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків, зокрема, подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи.

Сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Такі висновки сформульовані в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 березня 2024 року в справі № 953/5340/21 (провадження № 61-16122св23), від 28 лютого 2024 року в справі № 733/112/20 (провадження № 61-16703св23).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2024 року в справі № 22/96-10/90/08 зазначено, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку, і в разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі в справі. Однак неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою, з посиланням на те, що рішення в цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою для визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку. Отже, подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 261 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими наведеними нормами ГПК України.

Частина друга статті 261 ГПК України ідентична змісту частини другої статті 358 ЦПК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У межах річного строку з дня складення повного судового рішення може поновлено строк на апеляційне оскарження з інших поважних причин будь-яким заявникам, а особам, не повідомленим про розгляд справи, - і поза межами річного строку.

Тобто річний преклюзивний строк для поновлення строку на апеляційне оскарження не поширюється на учасників справи, не повідомлених про розгляд справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року в справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначено, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження в справі і яка, відповідно, не знала/не могла знати про розгляд справи.

У постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 201/13990/15-ц (провадження № 61-22496св19), від 29 січня 2021 року в справі № 308/2739/16-ц (провадження № 61-9648св19), від 21 червня 2023 року в справі № 202/32361/13-ц (провадження № 61-3546св23) вказано, що під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи в провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання в справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, встановлення строків звернення до суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

З матеріалів справи беззаперечно вбачається обізнаність ОСОБА_1 про ухвалення судом заочного рішення, що підтверджується його заявою від 17.02.2022 (а.с. 131) про перегляд рішення, у якому ОСОБА_1 вказує, що довідався про заочне рішення 07.02.2022.

В матеріалах справи також наявне зворотнє повідомлення про вручення ОСОБА_1 судової повістки про виклик у судове засідання 13.05.2022 для розгляду заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 136).

13.05.2022 судом постановлена ухвала про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. Відповідно до правил ст. 287 ЦПК України із дати її постановлення почав відлік строк на апеляційне оскарження рішення, який сплив 13.06.2022.

Апеляційна скарга подана 30.06.2025, тобто через три роки після залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, що була подана ОСОБА_1 .

З огляду на викладене вище, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про заочне рішення 07.02.2022, ініціював питання про його перегляд, був належним чином повідомлений про судове засідання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність виключних підстав для відкриття апеляційного провадження за межами річного строку.

Що стосується повідомлень про розгляд справи, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», колегія суддів зазначає, що в силу положень статей 128, 130 ЦПК України, у разі повернення судових викликів з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», учасник справи вважається повідомленим належним чином. Суд першої інстанції направив повістки на дійсну адресу проживання відповідача, тим самим виконавши свій обов`язок щодо його повідомлення.

Зважаючи на те, що виключні випадки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду відсутні, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року з підстав, передбачених п. 4, ч. 1 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов