Справа 556/472/25
Номер провадження 2/556/430/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2025 року. сел.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області під головуванням

судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в сел. Володимирець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

До суд звернулася ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно а саме: на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,72 га, які розташовані на території Великоцепцевицької (нині Антонівська) сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті чоловіка ОСОБА_5 , відкрилась спадщина земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,72 га, які розташовані на території Великоцепцевицької (нині Антонівська) сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Вказану спадщину позивака прийняла як спадкоємець за законом, однак не змогла належними чином оформити, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на право власності на нерухоме майно після смерті власника. В даний час у оформленні спадщини в органах державного нотаріату їй відмовлено. Просить визнати за нею право власності, оскільки підтвердити свої спадкові права не має можливості, окрім як в судовому порядку.

Вказаний позов ОСОБА_1 , надійшов до Володимирецького районного суду 14.02.2025 року.

Ухвалою суду від 21.03.2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося та заяв до суду не надходило.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явився, однак подав заяву в якій вказав, що підтримує позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги визнають, надали суду письмові докази на підтвердження відмови від спадкових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно дост.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч.4, ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_5 , фактично належав садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом на будинок та випискою з погосподарської книги від 07.02.2025 року №383.

Спадкодавець ОСОБА_5 , не оформив своє право власності на вказаний житловий будинок, відповідно він за ним рахуються відповідно до виписки з погосподпсрького обліку.

Також за життя ОСОБА_5 , належали земельні ділянки, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №041305 від 27.17.2005 року.

Після смерті ОСОБА_5 , відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до складу якої у відповідності до ст.1218 ЦК України входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю.

Судом також встановлено, що спадкування майна ОСОБА_5 , здійснюється за законом, оскільки останній за життя заповіту не залишив, а спадкоємець яка звернулася до суд вважається такою, що фактично прийняла спадщину оскільки у визначений законодавством термін звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини де її заяву було прийнято.

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру №79725875 від 16.01.2025, вбачається, що після смерті ОСОБА_5 , відсутня спадкова справа згідно даних зі Спадкового реєстру.

В свою чергу відповідно до довідки виконавчого комітету Антонівської сільської ради Рівненської області від 04.09.2024 року встановлено, що на час смерті з спадкодавцем ОСОБА_5 , проживала його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . А отже дружина спадкодавця ОСОБА_1 , мала право на обов`язкову частку у спадковому майні.

Факт перебування у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_2 . Шлюб укладено 13.05.1969 року.

Однак ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не претендують на спадщину після смерті ОСОБА_5 , та взагалі відмовляється від своїх прав на спадкове майно на користь позивачки.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок збудований у 1982 році, на відведеній для цього земельній ділянці у відповідності до дозволу органів місцевого самоврядування і набув статусу майна з часу завершення будівництва, оскільки цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов`язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 , та покійний ОСОБА_5 , правомірно набули право власності на нього. Відповідно будинок є спільним майном подружжя.

Як зазначено в ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З ст. 1235 ЦК України, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Коло цих осіб визначене ст. 1241 ч.1 ЦК України, і у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 Про судову практику у справах про спадкування є вичерпним та розширеного тлумачення не потребує. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

ОСОБА_1 , як непрацездатна особа (в зв`язку з досягненням на момент смерті ОСОБА_5 , пенсійного віку) спадкує, половину частки спільного майна. Таким чином, при спадкуванні за законом ОСОБА_1 , належало 1/2 частина спадкового майна, як розмір обов`язкової частки спадкового майна.

Також судом встановлено, що оформити спадкові права на майно через нотаріальну контору не має можливості. Згідно роз`яснювального листа Володимирецької районної державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції №130/01-16, від 06.02.2025, вбачається, що оформити спадкові права на житловий будинок та земельну ділянку через нотаріальну контору ОСОБА_1 , не має можливості, оскільки право власності на спірний житловий будинок не зареєстроване, а оригінал документа про право власності на земельну ділянку втрачений. Рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого цим кодексом, він не заявив про відмову від неї.

Згідност.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину.

Відповідно до п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи, що щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Оскільки покійний ОСОБА_5 , за свого життя був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельних ділянок, не залишив заповіт, позивачка ОСОБА_1 , являється спадкоємцем за законом, проте виниклі обставини унеможливлюють їй оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та знаходить підстави визнати, що ОСОБА_1 , набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст.1258, ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

У відповідності до ч.5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до прийняття даного Закону, визнаються державою.

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 73, 212-213 ЦПК України, ст.ст. 177, 178, 1218, 1241 ЦК України, ч.5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,72 га, які розташовані на території Великоцепцевицької (нині Антонівська) сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, які належали чоловікові ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №041305, в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), право власностіна 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як частку у спільному майні подружжя та на 1/2 частину будинку у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_5 , а всього визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в цілому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуюча: О.В.Іванків

Учасники провадження:

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), жителька АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька АДРЕСА_1 .