Провадження № 2/161/891/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі Новак Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2024 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування збитків.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.07.2024 в с. Підгайці Луцького району він був учасником ДТП, винним в якій визнано ОСОБА_4 СК «Гардіан», в якій був застрахований винуватець ДТП, відшкодувала йому матеріальні збитки в розмірі 17 917, 70 грн.

Однак, вказує, що цієї суми не достатньо, адже у зв`язку з ДТП він поніс витрати значно більші витрати, а саме: за послуги евакуатора він заплатив 2800 грн., за зберігання автомобіля на стоянці оплатив 3325 грн., за послуги перевезення позивача на дачу він оплатив 5 400 грн.

Крім того, зазначає, що відповідач повинен йому компенсувати моральну шкоду спричинену відсутністю автомобіля в розмірі 9000 грн.

Просив суд стягнути з відповідача матеріальну і моральну шкоду в результаті скоєння ДТП в розмірі 20 525 грн.

Ухвалою суду від 25.11.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

30.12.2024 на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, обґрунтована тим, що фактично вартість ремонтних робіт автомобіля становить 17 250 грн, фарбування передньої пошкодженої частини 10 850 грн, вартість запчастин - 15 782 грн. Фактично він витратив на ремонтні роботи 43882 грн, а тому вважає, що враховуючи виплачену суми страховою компанією в розмірі 17 917,70 грн, відповідач йому має сплатити 25 564,30 грн, а в загальному розмірі просив суд стягнути з відповідача матеріальну і моральну шкоду в розмірі 46 089,30 грн.

03.01.2025 відповідач подав відзив, обґрунтований тим, що позивачу вже були відшкодовані реальні збитки заподіяні внаслідок ДТП страховою компанією «Гардіан», а вимоги позовної заяви є необґрунтованими, безпідставними. Просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Повх О.М. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача адвокат Мосюк В.С. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволені.

Заслухавши думку сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно постанови Луцького міськрайонного суду від 10.10.2024 року у справі №161/13001/24, визнано винним ОСОБА_4 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.31).

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №571192 від 01.07.2024 року вказується, що водій ОСОБА_4 01.07.2024 року о 12:30 год. у селі Підгайці по вул. Дубнівська Луцького району, керуючи транспортним засобом марки Opel д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом, який знаходився попереду та здійснював маневр розвороту під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п.п. 12.1, 2.3 «б» ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.30).

21.08.2024 страхова компанія «Гардіан» провела огляд автомобіля ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу (а.с.34).

Згідно електронного поліса №215568532 ТДВ «СК «Гардіан», страхова сума на одного потерпілого становить 160000 грн за шкоду майну, 320000 за шкоду життю і здоров`ю (а.с.50)

Власником транспортного засобу марки ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 є дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.79-80).

22.10.2024 ТДВ «СК «Гардіан» здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_5 в розмірі 17 917,70 грн (а.с.33).

Позивач стверджує, що він заплатив ОСОБА_6 2800 грн за погрузку на причіп, транспортування та вигрузку пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 , на підтвердження чого додає розписку ОСОБА_6 . від01.07.2024 (а.с.5).

Крім того, допитаний в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_6 підтвердив, що ОСОБА_1 оплатив його послуги з транспортування пошкодженого авто в розмірі 2800 грн.

Згідно розписки ОСОБА_7 від 11.11.2024, він отримав від ОСОБА_1 3325 грн за зберігання та охорону його розбитого автомобіля та згідно квитанції до прибуткового касвового ордера від 28.12.2024 ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_7 17 250 грн за після аварійний ремонт (а.с.6, 40).

Відповідно до розписки ОСОБА_8 від 11.11.2024 він отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 5400 грн за надання автомобільних послуг за 18 виїздів в с. Веснянка на дачну ділянку, що і підтвердив свідок ОСОБА_8 під час його допиту в судовому засіданні (а.с.7).

Згідно розписки ОСОБА_9 від 19.12.2024, за фарбування кузова автомобіля НОМЕР_4 отримав від ОСОБА_1 10850 грн (а.с.39).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що гроші він не брав, а за ремонт автомобіля ОСОБА_1 , останній купив йому дрова на суму 10 850 грн.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 - 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 6 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц, на яку посилається позивачка в апеляційній скарзі, зазначено, що "пунктом 1 частини 1 статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, позивач хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що "факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Верховний Суд в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18 зазначив, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху. Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.

У даній справі, встановлено, що ОСОБА_1 під час ДТП керував транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить його дружині ОСОБА_5 .

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до ідеальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29, пункту 32.7 статті 32 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що розмір страхового відшкодування, який підлягає сплаті потерпілій особі страховиком винної в ДТП особи, не є абсолютним і обмежується в залежності від фізичного зносу складових частин пошкодженого автомобіля.

У відповідності до підпункту 36.6 статті 36 Закону, саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи.

Верховний Суд в постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16, від 01 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16 висловив правову позицію про те, що для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахування коефіцієнту фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц та від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 викладена правова позиція про те, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачем не доведено розміру сум, які у відповідності із законодавством має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Відсутнє належне обгрунтування допустимими та достатніми доказами факту понесення позивачем додаткових збитків, їх точний розмір, необхідність таких витрат.

Відтак вимоги позивача до відповідача в частині стягнення матеріальної шкоди не ґрунтуються на положенні закону, а відтак не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

На обґрунтування завданої моральної шкоди позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає в моральних переживаннях у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу, що додало йому додаткових проблем, порушило його усталений спосіб життя, перешкодило вести звичний спосіб життя через втрату мобільності.

Суд вважає, що участь у дорожньо-транспортній пригоді та зміна у зв`язку з цим способу життя безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та неодмінно призвело до емоційного дискомфорту.

Разом з тим, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 000 грн. Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 672 (шістсот сімдесят дві) гривні 89 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 27.08.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк