Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Полякова О.З.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФЕРРОКС» (надалі - ТОВ «ФЕРРОКС») про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати, грошової компенсації за невикористані відпустки, моральної шкоди та визнання незаконними і скасування наказів

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до з вищезазначеним позовом(а.с.1-7), який в подальшому уточнив (а.с.77-82), в якому просив: - стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 223106,74 грн., з яких: = невиплачена щомісячна заробітна плата за період з 01.03.2016 р. по 23.05.2022 р. в сумі 87192,24 грн., = грошова компенсація за невикористані відпустки у 2016-2022 р.р. в сумі 46914,50 грн., = компенсація за затримку розрахунку при звільненні в сумі 39000,00 грн., = моральна шкода в сумі 50000,00 грн.; - визнати поважними причини пропуску строку на оскарження наказу № 41 «Про призупинення діяльності підприємства» від 28.02.2022 р. та наказу № 44 «Про призупинення дії трудових договорів» від 24.03.2022 р.; - визнати протиправними та скасувати наказ № 41 «Про призупинення діяльності підприємства» від 28.02.2022 р. та наказу № 44 «Про призупинення дії трудових договорів» від 24.03.2022 р. у частині призупинення дії трудового договору роботодавця ТОВ «ФЕРРОКС» з позивачем; - звільнити від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 22.01.2016 р. по 23.05.2022 р. він перебував у трудових відносинах з ТОВ «ФЕРРОКС», які припинені за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. На час звернення до суду з позовом підприємство не здійснило повний розрахунок зі звільненим працівником, а саме: не виплатило заробітну плату за березень, квітень, травень 2022 р.; не в повній мірі виплатило заробітну плату за вересень та листопад 2016 р.; не виконало розрахунок та не виплатило компенсацію за невикористані у 2016-2022 р.р. відпустки. Окрім того, з письмових документів, отриманих від відповідача в процесі розгляду даної справи, позивач дізнався, що у період з 22.01.2016 р. по 23.05.2022 р. відповідач припустився порушень чинного законодавства, не в новному обсязі виконав умови трудового договору, не в повному обсязі сплачував заробітну плату протягом 2016-2022 р.р. Так, взявши на себе 22.01.2016 р. зобов`язання сплачувати йому щомісячно заробітну плату згідно з окладом в розмірі 2000 грн., свого обов`язку не виконав, при звільненні не розрахувався. Заборгованість по заробітній платі за 2016 р. складає 9477,87 грн. З 01.01.2017 р. по 01.01.2022 р. відбулося неодноразове збільшення мінімальної заробітної плати, які не в повній мірі були враховані работодавцем при нарахуванні та виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим заборгованість по заробітній платі за 2017 р. складає 7269,65 грн., за 2020 р. 28675,99 грн., за 2021 р. -14467,40 грн., за 2022 р. 24827,84 грн. Окрім того, в 2016-2022 р. відповідач незаконно не виплатив заробітну плату (безпіставно) утримав 2473,49 грн., які складаються з сум, безпідставно (без отримання заяви-згоди позивача, без прийняття наказів по підприємству) утриманих з нарахованої заробітної плати за нібито перевищення ліміту вартості послуг мобільного зв`язку при використанні корпоративного номеру мобільного телефону. ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог про поновлення строку та визнання незаконними і скасування наказів зазначає, що протягом лютого-травня 2022 р. перебував на робочому місці, виконував посадові обов`язки, з наказами по товариству № 41 від 28.02.2022 р. та № 44 від 24.03.2022 р. не був ознайомлений.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Дмитрюк О.В. (а.с.36). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.41-42) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2025 року (а.с.122-126) в задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с.131-136), з урахуванням повернення останньої в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди та визнання протиправними і скасування наказівухвалою апеляційного суду (а.с.211-212) та повернення апеляційної скарги (уточненої) (а.с.190-195) ухвалою апеляційного суду (а.с.213) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, звільнити його від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

17.04.2025 року на адресу апеляційного суду надійшли матеріали справи разом із вищезазначеною апеляційною скаргою (а.с.185). В автоматизованому порядку 17.04.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З. (а.с.186). В силу вимог ст. 359 ч. 2 ЦПК України питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Ухвалою апеляційного суду від 22.04.2025 року апеляційну скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.187). Ухвалою апеляційного суду продовжено апелянту строк для усунення недоліків (а.с.198). Останні було усунуто у встановлений апеляційним судом строк 12.05.2025 року (а.с.201-209) У період з 16.05.2025 року по 19.05.2025 року суддя - член колегії Поляков О.З. перебував у нетривалій відпустці, яка не давала підстав для його заміни в автоматизованому порядку іншим суддею. Ухвалою апеляційного суду від 20.05.2025 року у задоволенні клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі відмовлено, в порядку задоволення заяви апелянта апеляційну скаргу в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди та визнання протиправними і скасування наказів у цій справі повернуто особі, яка подала цю апеляційну скаргу, в частині вимог, які останній відкликав через свого представника (заява сторони апелянта а.с. 207-209), апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати, грошової компенсації за невикористані відпустки відкрито 20.05.2025 року, в іншій частині апеляційну скаргу повернуто скаржнику в порядку задоволення його заяви про її відкликання в цій частині (а.с.211-213), а також повернуто апелянту апеляційну скаргу (уточнену) від 30 квітня 2025 року (ухвала апеляційного суду від 21.05.2025 року а.с. 213), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.214), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка а.с.231).

Відповідач надав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с.226-230).

В автоматизованому порядку 19.08.2025 року суддею Кухар С.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с.232-233).

У дане судове засідання належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи особисто (а.с.225) та додатково через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності позивача ОСОБА_1 , який не з`явився, за присутності його представника адвоката Уткіна О.Є. (а.с.118) та представника відповідача ТОВ «ФЕРРОКС» адвоката Стадніченко Я.М. (а.с.229).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ТОВ «ФЕРРОКС» із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позову про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати та грошової компенсації за невикористані відпустки.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, і лише в оскаржуваній частині, а саме: в частині відмови у задоволенні його позову про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати та грошової компенсації за невикористані відпустки.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог позивача в оскаржуваній частині у цій справі, керувався ст.ст. 4, 12 - 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності останніх позивачем у цій справі.

Оскільки, суд першої інстанції встановив, що твердження позивача про наявність у нього 177 днів невикористаної відпустки спростовується довідкою відповідача «Відомості про відпустки працівника ОСОБА_1 за період з 01.02.2016 по 23.05.2022» та особовою карткою працівника (а.с.51-53, 65-68).

Зі змісту згаданих документів, кількість належних днів відпустки загалом становили 177, з який використано 170 днів, залишок складав 7 днів.

Копії заяв ОСОБА_1 та відповідних наказів, виданих на їх підставі, свідчать про те, що позивач перебував у відпустках без збереження заробітної плати по два дні - 03.02.2022 р. та 04.02.2022р., 10.02.2022р. та 11.02.2022р., 17.02.2022р. та 18.02.2022р. (а.с.114зв., 115, 116, 117).

Не знайшли свого підтвердження також доводи ОСОБА_1 про невиплату йому відповідачем заробітної плати за вересень та листопад 2016 р.

Так, згідно довідки від 11.12.2024р. № Ф за вересень 2016 р. позивачу нараховано дохід у розмірі 559,30 грн. та 8,39 грн. військового збору; за листопад 2016 р. нараховано доходу у розмірі 374,45 грн. та військового збору у розмірі 5,62 грн. (а.с.54).

Відповідно до розрахункового листка за вересень 2016 р. позивачу виплачено 1063,35 грн. та за листопад 2016 р. виплачено 868,75 грн. (а.с.55, 56).

У зв`язку з початком бойових дій підприємство ТОВ «ФЕРРОКС» призупинило свою основну діяльність, про що видано наказ № 41 від 28.02.2022 р. (а.с.57).

Наказом № 44 від 24.03.2022 р. «Про призупинення дії трудових договорів» ТОВ «ФЕРРОКС» тимчасово призупинило дію трудових договорів та вирішено оплату праці за вказаний період проводити наступним чином, а саме начальнику і працівникам служби охорони з розрахунку мінімальної заробітної плати згідно річних графіків роботи, за фактично відпрацьований час (а.с.69).

Відповідальна за ведення табелю обліку використання робочого часу особа не фіксувала позивача на робочому місці в період з лютого-травня 2022 р., про що у табелях було здійснено відповідні помітки (а.с.58-61), а тому, заробітна плата за даний період не нараховувалась.

З наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, ТОВ «ФЕРРОКС» здійснило всі нараховані виплати ОСОБА_1 і на момент його звільнення відсутня будь-яка заборгованість, що є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати та невиплаченої компенсації за дні невикористаних відпусток.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині таким, що ухвалено із додержанням вимог закону є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи його позову у суді першої інстанції в оскаржуваній частині, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині рішення, а лише відображають позицію сторони позивача, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.

Апеляційний суд має виходити та виходить у цій справі із презумпції правомірності вищезазначених наказів відповідача, а саме:

- № Ф139-к від 23.05.2022 року про припинення трудового договору (контракту) відповідача із позивачем на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін на підставі заяви ОСОБА_1 , в якому у тому числі зазначено про компенсацію відпустки за 7 днів (копія а.с.14, 50), та якій є чинним і дійсним на час перегляду цієї справи апеляційним судом, оскільки ОСОБА_1 у судовомупорядку його взагалі не оскаржував (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною апелянта апеляційному суду не надані);

- № 41 «Про призупинення діяльності підприємства» від 28.02.2022 р. (а.с.57) та № 44 «Про призупинення дії трудових договорів» від 24.03.2022 р. (а.с.69) у частині призупинення дії трудового договору роботодавця ТОВ «ФЕРРОКС» з позивачем, враховуючи, що рішення суду першої інстанції від 14.03.2025 року у цій справі в частині вирішення позовних вимог позивача щодо цих наказів набрало законної сили 21.05.2025 року (ухвали апеляційного суду про повернення апеляційної скарги позивача останньому в цій частині у тому числі від 20.05.2025 року та від 21.05.2025 року, які набрали законної сили, в касаційному порядку не переглядались, належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною апелянта (позивача) апеляційному суду не надані - а.с.211-213) та, відповідно, позивачем у цій справі в апеляційному порядку не оскаржуються та апеляційним судом не переглядаються.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України у цій справі сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в оскаржуваній частині з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в оскаржуваній частині відсутні. Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в оскаржуваній частині.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Не можуть бути доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, надані апеляційному суду повторно докази, а саме: розрахункові листки (а.с.138-143, 146, 154-155, 164, 166, 168-169, 172, 175-176), які вже були предметом дослідження в суді першої інстанції у цій справі (а.с.55-56, 91-105), та яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Інші докази, надані позивачем вперше лише апеляційному суду, які не датовані у цій справі: розрахункові листки (а.с.137, 144-145, 147-152, 156-163, 165, 167, 170-171, 173-174), порівняльна таблиця (а.с.177-183) не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі. Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд не може надавати оцінку доказам (переглядати по суті докази) у цій справі, які суд першої інстанції у цій справі не досліджував (не розглядав), так як позивач не надавав їх суду першої інстанції для долучення до матеріалів цієї справи на свій власний розсуд, тобто без поважних причин. Так як за змістом ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак, при вищевикладених обставинах, у матеріалах цієї справи відсутні та позивачем апеляційному суду не надані докази того, що позивач не мав об`єктивної можливості надати такі докази суду першої інстанції у цій справі з причин, що об`єктивно не залежали від нього (тобто поважних причин).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуваній частині.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Також, в силу вимог ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2025 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 25.08.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Поляков О.З.