КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/11771/24

01 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» адвоката Середницького Євгенія Вікторовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Войтенко Т.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №15189-01/2024 від 18.01.2024, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 8 200,00 грн. Строк користування - 100 днів, а саме з 18.01.2024 до 26.04.2024, річні проценти 136333,96%.

У позовній заяві ТОВ «Стар файненс груп», посилається на те, що виконало свої зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі, здійснило зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, карта № НОМЕР_1, а ОСОБА_1 в свою чергу свої зобов`язання в частині повної та своєчасної сплати кредитних платежів не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредитному договору, розмір якої станом на 16.09.2024 року становить 23 575,00 грн.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №15189-01/2024 від 18.01.2024 в розмірі 23 575,00 грн., яка складається з 8 200,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5 125,00 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими кредитором за користування кредитними коштами, 10 250,00 грн. заборгованості за простроченими відсотками, нарахованими кредитором за користування кредитними коштами, а також стягнути 2422,40 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року ТОВ «Стар файненс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором №15189-01/2024 від 18.01.2024 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29 квітня 2025 року представник позивача ТОВ «Стар файненс груп» адвокат Середницький Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в тому числі стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що факт перерахування коштів підтверджується довідкою № 3426_20 від 26.06.2024 наданою ТОВ "Універсальні платіжні рішення", з якої вбачається, що між ТОВ "Універсальні платіжні рішення" та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/02-3. Відповідно до зазначеного договору було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «Стар Файненс Груп»: 18.01.2024 на суму 8200 грн., № карти № НОМЕР_1, номер транзакції в системі платіжної системи - 332976674, призначення платежу: Зарахування 8200 грн. на карту № НОМЕР_1.

Вказує на те, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації реквізитів своєї банківської карти, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти. Це підтверджується довідкою про ідентифікацію, і підписами відповідача на договорі про надання позики, акцепті оферти, анкеті-заявці на отримання кредиту в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності . Без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Звертає увагу на те, що повний номер платіжної карти відповідач особисто вказав в Анкеті-Заявці на отримання кредиту, на якій міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором останньої відповідно до квитанції про сплату, наданої сервісом онлайн платежів www.iPay.ua, зарахування 8200 гривень відбулось на картку НОМЕР_1 , маска картки співпадає з повним номером картки відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.01.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №15189-01/2024, за умовами якого ТОВ «Стар файненс груп» зобов`язалося надати кредит у розмірі 8 200,00 грн., строк користування кредитними коштами - 100 днів, а саме з 18.01.2024 до 26.04.2024, річні проценти - 136333,96%. (а.с.15-22).

Так, згідно п. 1.1. договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 8 200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається строком на 100 днів. Дата надання кредиту 18.01.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 26.04.2024р.

Згідно п. 1.4.1. процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.22).

Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5366-39хх-хххх-2506 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору видача кредиту відповідачу повинна здійснюватися Товариством онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через веб-сайт Товариства: https://starfin.com.ua.

Встановлено, що між ТОВ "Універсальні платіжні рішення" та ТОВ «Стар Файненс Груп» 22.02.2022 було укладено договір ФК-П-2022/02-3 доручення на здійснення переказу коштів.

На підставі зазначеного договору ТОВ "Універсальні платіжні рішення" 18.01.2024 здійснило платіж на суму 8 200,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі платіжної системи - 332976674, призначення платежу: Зарахування 8 200,00 грн. на карту № НОМЕР_1 (а.с.28 зворот).

26.06.2024 позивач ТОВ «Стар файненс груп» направив на адресу відповідача досудову про погашення заборгованості, яка залишилась відповідачем без відповіді (а.с.27 зворот, а.с. 28).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що на підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «Стар файненс груп» надано інформаційну довідку, складену 26.06.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», про зарахування кредитних коштів 18.01.2024 о 11.30 год. на суму 8 200,00 грн. на карту, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в платіжній системі iPay.ua - 332976674 (а.с.28зворот). Разом з тим, вказаний доказ не підтверджує факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач, а отже є неналежним.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач володів або користувався банківською карткою НОМЕР_1 , даний номер не є повним. Позивач також не просив суд витребувати ухвалою суду в емітента карти НОМЕР_1 інформацію про факт зарахування коштів, дату зарахування коштів та їх суму. Розрахунок заборгованості (а.с.25-27), на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості.

Зазначений розрахунок з визначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» на підтвердження вимог надав копію договору про надання фінансового кредиту № 15189-01/2024 від 18.01.2024, додаток до договору про надання фінансового кредиту № 15189-01/2024 від 18.01.2024, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, копію вимоги про погашення заборгованості за жоговором фінансового кредиту, інформаційну довідку та договір доручення на здійснення переказу коштів № ФК-П-2022/02-3.

Надаючи оцінку наданим доказам, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не надано належні та допустимі докази щодо зарахування відповідачу кредитних коштів за зазначеним кредитним договором.

Судом першої інстанції враховано, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом першої інстанції надано правильну оцінку доводам позивача щодо отримання коштів відповідачем і наданим доказам, а саме інформаційній довідці від 26.06.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про зарахування кредитних коштів 18.01.2024 о 11.30 год. на суму 8 200,00 грн. на карту, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в платіжній системі iPay.ua - 332976674, оскільки без зазначеного призначення платежу та підстав здійснення транзакції, та поставлено їх під сумнів, оскільки в зазначеній довідці відсутне не тільке призначення платежу, а і також не зазначено кому саме було перераховано ці кошти.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зазначив, що вказана довідка не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин та доказом заборгованості, а інших документів, які би підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, позивачем не надано.

Позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про витребування доказів, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів відповідачу, проте позивач не звертався з таким клопотанням.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що повний номер платіжної карти відповідач особисто вказав в Анкеті-Заявці на отримання кредиту, на якій міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором останньої відповідно до квитанції про сплату, наданої сервісом онлайн платежів www.iPay.ua, зарахування 8200 гривень відбулось на картку НОМЕР_1 , маска картки співпадає з повним номером картки відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки в заявці- анкеті відповідачем також було зазначено не повний номер карти, окрім того, сам факт зазначення відповідачем номер карти на яку він бажає отримати грошові кошти не підтверджує факту перерахування грошових коштів.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ТОВ «Стар файненс груп» адвоката Середницького Є.В.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» адвоката Середницького Євгенія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: