Справа № 296/5482/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача - адвоката Макарської К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користування та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом в якому просить усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні майном, а саме житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, який втратив право користування житловим приміщенням; усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні майном, а саме житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 такою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані відповідачі, але фактично не проживають тривалий час. Факт реєстрації місця проживання відповідачів у згаданому житловому будинку порушує її права у здійсненні права користування та розпоряджання майном, окрім того позивач вимушена сплачувати додаткові комунальні платежі за відповідачів.

Ухвалою від 27 червня 2024 у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 07 листопада 2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 30 липня 2025 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користування та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Макарська К.О. в судових засіданнях позовні вимоги підтримала. В дане засідання подала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом підтримала повністю (а.с.150).

Відповідач ОСОБА_4 подала до суду заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти позовних вимог щодо визнання її такою, що втратила право користування житлом (а.с.121).

Дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 15.09.2009 року (а.с.11,12), копією договору дарування від 24.12.2015 року (а.с.13-14,15), а також витягом з Державного реєстру речових прав від 11.06.2024 року (а.с. 31-34).

17 грудня 2003 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с.24).

Відповідно до копії свідоцтв про народження, ОСОБА_1 є матір`ю відповідачів ОСОБА_2 (а.с.22) та ОСОБА_3 (а.с.23).

Згідно акту від 21.05.2024 засвідченого сусідами позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживають, а саме ОСОБА_2 з травня 2022 року, а ОСОБА_3 з січня 2015 року (а.с.25).

За клопотанням позивача судом допитано свідка ОСОБА_8 .

Так, в судовому засіданні 12.06.2024 в якості свідка було допитано ОСОБА_8 (брат позивача), який будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчив, що відповідач ОСОБА_3 вже десять років проживає в Італії, має там чоловіка та двоє дітей.

Відповідач ОСОБА_4 подала до суду заяву в якій не заперечує проти позовних вимог щодо визнання її такою, що втратила право користування житлом, оскільки з 2015 року переїхала на постійне місце проживання до Італії (а.с. 121).

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999)

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку, квартири, згідно зі ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причинпонад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги викладене, оскільки відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , більше одного року, інтересу до указаного житла не проявляє, факт реєстрації місця проживання відповідача у квартирі порушує права власника, а тому суд приходить до висновку про законність позовних вимог та можливість їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,77, 81, 141, 142, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 07.08.2025