Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/9536/25

Провадження № 2-о/185/328/25

22 серпня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її свекрухи ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла в м. Горлівка, Центрально-Міський район Донецької області, яка наразі відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції Наказу від 26 серпня 2022 року № 193) є тимчасово окупованою територією України. Факт смерті підтверджується лікарняним свідоцтвом про смерть серії _ № 176 від 06 березня 2024 року, свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 11 березня 2024 року, виданим окупаційним органом, та фото могили. Причина смерті набряк головного мозку, внутрішньомозковий крововилив, субкортикальний, при гіпертонічній хворобі. Заявниця зверталася до Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області, однак зареєструвати факт смерті в позасудовому порядку неможливо через тимчасову окупацію території. Встановлення факту смерті необхідне заявниці для звернення до військової частини № НОМЕР_2 щодо отримання грошового забезпечення у зв`язку зі зникненням безвісти її чоловіка ОСОБА_3 .

Заявник у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на заяву не подав.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану такого факту. Згідно з абзацом другим частини 1 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого до суду за межами такої території.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 4 цього Закону встановлено особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території.

Частинами 2, 3, 4 статті 9 зазначеного Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території, а також їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи чи особи створені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт, виданий такими органами чи особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім випадків, визначених законом.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я чи судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Пунктом 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від

18 жовтня 2000 року № 52/5, передбачено, що за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території або переселилися з неї, державна реєстрація актів цивільного стану здійснюється відділами ДРАЦС за місцем звернення заявника.

На підтвердження факту смерті заявницею надано копію лікарняного свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії _ № 176 від 06 березня 2024 року, копію свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від 11 березня 2024 року, виданого так званим «микитівським відділом РАГС горлівського міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки», та фото могили. Також надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14 січня 2005 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 від 21 вересня 1976 року, копію сповіщення про безвісно зниклого та копію витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Оцінюючи подані докази, суд зазначає, що смерть особи є юридичним фактом, який має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, зокрема майнових і особистих прав громадян. У даному випадку встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідне заявнику для реалізації його законних прав, зокрема для звернення до військової частини № НОМЕР_2 щодо отримання грошового забезпечення у зв`язку зі зникненням безвісти її чоловіка ОСОБА_3 .

З огляду на те, що смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 на території, яка є тимчасово окупованою, заявниця об`єктивно позбавлена можливості отримати первинні документи, видані закладом охорони здоров`я чи судово-медичною установою, оскільки вони залишилися на окупованій території.

Суд враховує положення статей 3, 8 Конституції України, якими встановлено принцип верховенства права та обов`язок держави забезпечувати права і свободи людини.

У відповідності до положень ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, а і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року). У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванилес проти Іспанії»). ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним,

Суд вважає, що подана копія свідоцтва про смерть, а також інші докази, зокрема свідоцтво про народження заявника, підтверджують родинний зв`язок між заявником і померлим, у контексті вимог абз.2 ч.2 ст.317 ЦПК, а також факт і дату смерті смерті ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт смерті смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цього факту за таких обставин, окрім судового розгляду. Задоволення заяви надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть у компетентному державному органі України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 293, 294, 315, 317 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті фізичної особи, а саме те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, уродженка м. Горлівки Донецької області, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області, причина смерті набряк головного мозку, внутрішньомозковий крововилив, субкортикальний, при гіпертонічній хворобі.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення направити до Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для державної реєстрації факту смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя С. О. Бабій