Номер провадження: 22-ц/813/2910/25
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Зайцева М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зайцева Максима Сергійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року, повний текст якого складено 11 жовтня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Громіка Д.Д., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, шляхом визнання договору недійсним, в частині кредитних зобов`язань,

встановив:

20.12.2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 60 205,72 грн..

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29.05.2015 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 27.11.2022 року має заборгованість в розмірі 60205,72 грн., яка складається з наступного: 50853,43 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3295,70 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 6056,59 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки відповідач у порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання за договором кредиту не виконала, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 60205,72 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

В свою чергу, 22.02.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та просила визнати договір б/н від 29.05.2015 року, укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , недійсним, в частині кредитних зобов`язань (т.1, а.с.174-179).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник ОСОБА_1 вказував, що між ОСОБА_1 та позивачем ніяких кредитних договорів від 29.05.2015 року не укладалось та ніякі кошти за кредитними договорами вона не отримувала.

29.05.2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК»та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, умов, правил надання банківських послуг, та тарифів банку, на виконання якого позивач відкрив відповідачу рахунок із встановленим кредитним лімітом на кредитну картку.

Зазначив, що ОСОБА_1 не підписувала і не погоджувалась на кредитування відкритого поточного рахунку. Крім того, підписання заяв про відкриття рахунку та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без досягнення згоди сторони щодо всіх істотних умов кредитного договору, не може свідчити про існування будь-яких кредитних відносин та зобов`язань між сторонами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 29.05.2015 у розмірі 50 853,43 грн. (заборгованість по тілу кредиту), а також судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.2, а.с.76-78).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Зайцев М.С. ставить питання про зміну рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким первісний позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 094,60 грн. та судового збору у розмірі 1 446,20 грн., зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.83-89).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.128-131).

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту, та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із доведеності вимоги, в частині існування заборгованості за кредитом. Крім того, судом у повному обсязі було стягнуто судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції (т.1, а.с.196-201).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування у ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитної заборгованості урозмірі 50 853,43 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром судового збору.

Таких висновків колегія суддів дійшла, виходячи із наступного.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, щоОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету - заяву № б/н від 29.05.2015 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т.1, а.с.39).

Внаслідок невиконання умов кредитного договору станом на 27.11.2022 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість.

На підтвердження своїх доводів, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано суду наступні докази:

-Анкету заяву № б/н від 29.05.2015 року щодо отримання ОСОБА_1 банківських послуг (т.1, а.с.39)

-довідку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 (т.1, а.с.37);

-довідку про отримання ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитних карток: № НОМЕР_1 строком дії до 03/18, № НОМЕР_2 строком дії до 09/21, та №444000 строком дії до 09/21, № НОМЕР_3 строком дії до 04/23 (т.1, а.с.38);

-виписку по картковим рахункам ОСОБА_1 , з якої вбачається, що остання отримала кредитні картки, користувалася ними (знімала кошти у банкоматах, розраховувався за покупки в магазинах тощо, поповнювала мобільний телефон, а також частково сплачувала заборгованість), тобто відповідач користувалася кредитними коштами (т.1, а.с.92-131).

Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Таким чином, зазначені докази, в їх сукупності, вказують на укладання договірних зобов`язань між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 .

Станом на 27.11.2022 року розмір заборгованості за тілом кредиту зазначеного кредитного договору складала 50 853,43 грн. (т.1, а.с.10-36). На даний час заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена та має місце.

Позичальником розрахунок заборгованості у встановленому законом порядку не спростований. Крім того, відповідачем не було надано суду контррозрахунку за кредитним договором.

Апелянт зазначає, що з її рахунку було списано кошти на погашення відсотків, але не вказано з якого саме рахунку, а також не надано докази про те, що списані кошти належали саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази того, що відповідач отримала кредитні кошти і користувалася ними, та внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у останньої виникла заборгованість, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Проте, як зазначалось вище, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору.

Так, відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, за подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (т.1, а.с.6).

Позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволенні частково, на 84,47%.

Таким чином, оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2095,71 грн. (2 481 х 84,47% = 2095,71), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зайцева Максима Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_4 , на користьАкціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ 14360670, судовий збір у сумі 2095,71 грн. (дві тисячі дев`яносто п`ять гривень 71 копійку).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.09.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева