П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м. Київ

Справа № 753/22649/24

Провадження: № 22-ц/824/7318/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В.А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Перший український експертний центр" про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 04.09.2014 року між ОСОБА_2 (власником квартири АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_1 ) і ТОВ «ЖЕК-2617» було укладено договір про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території. Правонаступником ТОВ «ЖЕК-2617» є ТОВ «Перший Український експертний центр». Відповідно до цього договору, відповідач зобов`язаний надавати якісні послуги з утримання будинку, а споживач своєчасно оплачувати їх. Згідно з довіреністю, виданою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 уповноважена представляти його інтереси перед відповідачем. Вказує, що відповідач систематично надає неякісні послуги, що підтверджується наступними фактами: відсутність освітлення в під`їздах та на сходах; належне прибирання сходових клітин та прибудинкової території не здійснюється, що спричинило появу сміття та гризунів; фасад будинку та внутрішні приміщення (балкони, стіни біля ліфтів) мають значні пошкодження, обсипається штукатурка. У зимовий період 2022-2023 року мешканці будинку залишались без води та опалення під час стабілізаційних відключень електроенергії. У підвальному приміщенні, що слугує укриттям, через відсутність опалення та освітлення створено небезпечні та неприйнятні умови для перебування мешканців. Вказує, що вона, позивачка, неодноразово зверталася до відповідача зі скаргами, надаючи фотодокази та відеозаписи зазначених порушень, проте відповідач не вживав жодних заходів. Крім того, відповідач неправомірно підвищив тарифи на житлово-комунальні послуги на підставі рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку від 29.11.2018 року, яке було визнане недійсним рішенням суду від 12 липня 2023 року у справі №753/4655/22. Попри неякісне надання послуг, відповідач вимагає їх оплати за завищеними тарифами без відповідних правових підстав та відмовляється надати розрахунок використаних коштів. Також вказує, що відповідач ігнорує її звернення щодо перерахунку коштів та надання інформації про витрати. Крім того, порушення умов договору та неналежне надання послуг завдало їй моральної шкоди.

У зв`язку із викладеним вище, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд визнати незаконною бездіяльність ТОВ «Перший український експертний центр» щодо неякісного виконання послуг з утримання будинку АДРЕСА_2 ;

зобов`язати ТОВ «Перший український експертний центр» виконувати якісно послуги з утримання будинку АДРЕСА_2 та прибудинкової території згідно до укладеного договору про надання послуг від 04.09.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЖЕК-2617»;

зобов`язати ТОВ «Перший український експертний центр» надати кошторис за кожен рік, починаючи з 2018 року, про надходження та видатки по будинку, який є невід`ємною частиною договору від 04.09.2014 року;

зобов`язати ТОВ «Перший український експертний центр» здійснити перерахунок переплати щодо безпідставного застосування тарифів за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій;

зобов`язати ТОВ «Перший український експертний центр» здійснити перерахунок за затвердженим тарифом відповідно до типового договору від 04.09.2014 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території;

зобов`язати ТОВ «Перший український експертний центр» здійснити перерахунок за житлово-комунальні послуги, сплачені позивачем згідно до тарифу, встановленого протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку, який визнано недійсним та скасовано рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку;

зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» виплатити переплату за житлово-комунальні послуги;

стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та 16 000 грн судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Перший український експертний центр" витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Не погодившись із такими судовими рішеннями ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просила скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд позбавив її можливості скористатися правом на надання відповіді на відзив, чим обмежив її право на справедливий судовий розгляд, оскільки про існування такого відзиву вона дізналася після ухвалення рішення у справі.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «ЖЕК-2617» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і прибудинкової території від 04.09.2014 року, який відповідно до умов договору автоматично продовжував свою дію, оскільки жодна зі сторін не заявила про його припинення. При цьому, судом не враховано, що вихідним листом №491 від 18.09.2024 року ТОВ «Перший Український експертний центр» відмовив у розірванні договору позивачці. Зазначає, що суд не врахував, що після проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку, рішення яких визнані недійсними та скасовані рішенням суду від 12 липня 2023 року у справі № 753/4655/22, відповідач продовжував нараховувати завищені тарифи.

Попри те, що рішення зборів, яким встановлювались нові тарифи, було визнано недійсним, відповідач з листопада 2018 року безпідставно підвищував тарифи на житлово-комунальні послуги: листопад 2018 року - 7,12 грн/м?; січень 2019 року - 7,31 грн/м?; лютий 2019 року - 7,46 грн/м?; грудень 2020 року - 7,62 грн/м?; січень 2021 року - 7,92 грн/м?; квітень 2022 року - 8,55 грн/м?; січень 2023 року - 8,78 грн/м?; червень 2023 року - 10,21 грн/м?; січень 2024 року - 10,84 грн/м?; червень 2024 року - 12,41 грн/м?.

Вважає, що відповідач не мав права здійснювати підвищення тарифів на підставі рішення зборів, які суд визнав недійсними. Відтак, нарахування плати за завищеними тарифами є безпідставним і порушує права позивачки як споживача.

Звертає увагу й на те, що суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не надано доказів ненадання їй кошторису витрат. Однак, на її думку, судом не врахована та обставина, що позивачка неодноразово зверталася до відповідача із запитами про надання кошторису витрат та доходів по будинку, проте, відповідач відмовив у наданні цієї інформації. Також, відповідач не надав доказів, що він надавав позивачці зазначену інформацію, як того вимагає законодавство про захист прав споживачів.

Отже, вважає, що висновки суду про ненадання позивачкою доказів не відповідають фактичним обставинам справи, а відповідач не виконав обов`язок з надання відповідної інформації.

Скаржниця також звертає увагу суду на те, що вона надавала до суду фотоматеріали та відеозаписи (більше 50 фотознімків і близько 10 відеозаписів), що зафіксували: відсутність освітлення у під`їздах та на сходах; неналежний санітарний стан сходових клітин і прибудинкової території; пошкодження фасаду будинку (відшарування штукатурки, тріщини); проблеми з водопостачанням та опаленням у зимовий період 2022-2023 роки; відсутність освітлення та опалення в укритті під час повітряних тривог. Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доказам, що є порушенням принципів змагальності та повного дослідження обставин справи.

Суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, адже вона, позивачка, понесла значні моральні та психологічні страждання через постійне порушення її прав як споживача протягом понад чотирьох років та неодноразові звернення до відповідача.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення зазначила, що матеріали справи містять відзив, в якому відповідачем було зазначено про стягнення з позивачки витрат на правничу допомогу, отже, вважає, що суд мав вирішити таке питання безпосередньо в судовому рішенні. Вказує, що суду не надано доказів на оплату відповідачем визначеної адвокатом суми (10 000 грн), а визначення такої суми є неспівмірним із фактично наданими адвокатом послугами. Вказує, що стягнення витрат на правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Перший Україніський експертний центр» Дроніна Д. І. зазначила, що доводи апеляційної скарги є необгрунованими, адже перерахунок здійснюється виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання послуги щодо кожного будинку окремо, з урахуванням обсягу фактично наданих складових послуги, в межах ціни та періодичності виконання (надання) таких складових послуги, з урахуванням плану здійснення заходів, складеного управителем. Перерахунок відображається управителем у наступному за періодом перерахунку періоді нарахування. Сума перерахунку зараховується споживачу в оплату майбутніх платежів, крім випадку припинення із споживачем дії договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. У разі припинення дії договору у таких розрахунках обов`язково враховується сума перерахунку, якщо такий перерахунок не було здійснено раніше управителем, відповідно до цього порядку. Тобто, навіть при встановленні факту ненадання або неякісного надання послуг споживачу, виплата споживачу переплачених рахунків чинним законодавством не передбачена, лише зарахування передбачених сум у рахунок майбутніх періодів. Однак, позивачкою відповідач не викликався для складення акту-претензії щодо ненадання або неякісного надання послуг. Відтак, відповідачу незрозуміло, яким чином скаржницею встановлено факт неякісного надання послуг. Більш того, позивач здійснював оплату за житлово-комунальні послуги за новими тарифами , що вважає свідчить про факт погодження з встановленим тарифом відповідача. Крім того, вказує на те, що позивачка просить здійснити перерахунок нарахувань за розпорядженням КМДА, яке втратило свою чинність.

Крім того, зазначила, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відображена інформація в наданих відповідачем доказах щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи відповідає критерію розумності часу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник ТОВ «Перший Україніський експертний центр» Дроніна Д. І. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та вважала їх необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.09.2014 року між ТОВ «ЖЕК-2617», з однієї сторони, та між ОСОБА_2 , з другої сторони укладено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на строк до 31.12.2015 року ( т. 1, а. с. 18-21).

21.07.2022 року ТОВ «Перший український експертний центр» надіслано ОСОБА_2 претензію та запропоновано з метою досудового врегулювання спору сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_3 в розмірі 3597 грн. 73 коп. (т. 1, а. с.129).

15.05.2024 року ОСОБА_2 на підставі довіреності уповноважив ОСОБА_1 управляти, користуватись належною йому на праві власності часткою квартири АДРЕСА_3 ( т.1, а. с.22).

14.12.2018 року відповідно до листа письмового опитування співвласника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 брав участь у голосуванні за підвищення ТОВ «Перший український експертний центр» тарифів на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у зв`язку з підвищенням цін КП «Профдезінфекція», ТОВ «Фірма Володар - Роз», ПрАТ «АК «Київводоканал», МПП «Перун» ( т. 1, а. с.27).

З матеріалів справи також убачається, що позивачкою до позовної заяви додано рахунки ТОВ «Перший український експертний центр» на сплату житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_3 за період з січня 2020 року по жовтень 2024 року ( т. 1, а. с. 32-51); платіжні інструкції від 15.10.2024 року та від 13.11.2024 року про сплату нею на користь відповідача 225 грн 08 коп за житлово-комунальні послуги згідно до типового договору із ОСОБА_2 від 04.09.2014 року ( а. с.52-53); повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , ТОВ «Перший український експертний центр» ( т.1, а. с. 54-56), а також до постійної комісії Київської міської ради з питань жкг (т. 1, а. с.57), Державної інспекції енергетичного нагляду України ( а. с.58), НЕК «Укренерго» (т. 1, а. с.59), ДТЕК «Київські електромережі» ( т. 1, а. с. 61), листи ОСОБА_1 до ТОВ «Перший експертний центр щодо підняття тарифу до 10,84 грн. за 1 кв. м, щодо витребування примірнику договору між ТОВ «ПУЕЦ» та ОСОБА_2 , інформації щодо тарифів та обгрунтування законності підвищення тарифів, щодо розірвання договору від 04.09.2014 року, щодо надання протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 від 29.11.2018 року, щодо припинення підвищення тарифу, перерахунку та повернення коштів, сплачених за комунальні послуги по АДРЕСА_4 , щодо заборгованості, щодо вдосконалення системи автоматизації постачання опалення та води (т. 1, а. с. 62-79 ), скарги, звернення ( т. 1, а. с.80-84).

Протягом 2023 року ОСОБА_1 зверталася щодо тарифів на житлово-комунальні послуги до правоохоронних органів, установ, служб, відповіді на звернення було надано ТОВ «Перший український експертний центр», Національним антикорупційним бюро України, Печерський управлінням поліції ГУНП в м. Києві, Державною службою з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Департаментом економіки та інвестицій Київської міської ради, НКРЕКПП (т. 1, а. с. 96-128).

Так, згідно відповіді на звернення ОСОБА_1 директор ТОВ «Перший український експертний центр» І. Степанюк 08.01.2024 року повідомив її про те, що Товариство прийняло житловий будинок АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування від ТОВ «ЖЕК-2617» і є виконавцем послуг, а з 01.01.2023 року Товариство було вимушено провести коригування вартості послуг у зв`язку із збільшенням тарифу на послуги з вивезення побутових відходів з урахуванням операцій поводження з відходами (збирання, перевезення, утилізація, захоронення). Встановлення фіксованої ціни на електроенергію в розмірі 2,64 грн./кВт год. стало причиною коригування тарифів на послуги «енергопостачання ліфтів», «освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води» відповідно до Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 29.11.2018 року. До листа було також додано додатки, складові тарифів та зазначено про необхідність сплати заборгованості в розмірі 2582 грн 10 коп ( т. 1, а. с.93-94).

Крім того, директор ТОВ «Перший український експертний центр» І. Степанюк 14.06.2024 року повідомив ОСОБА_1 про те, що за наявною інформацією у будинку АДРЕСА_2 не створено ОСББ, а також не прийнято рішення щодо форми управління будинком, зазначено про складові тарифу та підстави його зміни, роз`яснено про порядок отримання витребуваних документів на підставі рахунку ( т. 1, а. с. 90-91,92).

Відповідно до відповіді на звернення ОСОБА_1 директор ТОВ «Перший український експертний центр» І. Степанюк 22.07.2024 року повідомив про те, що в більшості квартир в житловому будинку АДРЕСА_2 власниками встановлено бойлери з відключенням від системи централізованого гарячого водопостачання, що призвело до розрегулювання внутрішньобудинкової гідравлічної системи гарячого водопостачання. Для забезпечення сталого гарячого водопостачання в житловому будинку необхідно, щоб всі квартири були підключені до внутрішньобудинкової системи ГВП, оскільки витрачається час на вжиття заходів щодо випуску повітря з системи ( т. 1, а. с.89).

18.09.2024 року директор ТОВ «Перший український експертний центр» І. Степанюк також вказував про те, що підставою для перерахунку є складання відповідного акту-претензії (т. 1, а. с. 87-88).

25.10.2024 року директор ТОВ «Перший український експертний центр» вказав про те, що відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг та послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін і не підлягає державному регулюванню. Співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані прийняти рішення та укласти договір з виконавцем послуги. Товариство не є управляючою компанією, послуги з управління багатоквартирним будинком співвласникам будинку не надаються, плата не справляється. Раніше укладені договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зберігають чинність до набрання чинності договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Нарахування плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється за тарифом, розрахованим та скоригованим на рівні нормативних витрат на їх надання відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який було затверджено відповідно до Постанови КМУ від 01.06.2011 №869. В листі також було роз`яснено про те, що коригування тарифу відбулось у зв`язку з підвищенням мінімальної заробітної плати з 01.01.2024 року, а тому, відсутні підстави для проведення перерахунку за послуги по особовому рахунку квартири АДРЕСА_3 ( а. с. 85-86).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач систематично надає неякісні послуги з утримання будинку, зокрема, в будинку відсутнє належне освітлення у під`їздах та на сходах, не забезпечується прибирання сходових клітин і прибудинкової території, що призвело до антисанітарного стану; фасад будинку та внутрішні приміщення перебувають у занедбаному стані, обсипається штукатурка, а в зимовий період мешканці залишалися без води та опалення під час стабілізаційних відключень електроенергії. На думку позивачки, такі дії (бездіяльність) відповідача свідчать про неналежне виконання умов договору, що завдало їй як матеріальних, так і моральних втрат. Саме ці обставини, за твердженням позивачки, стали підставою для звернення до суду з вимогами визнати бездіяльність відповідача незаконною.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності відповідача незаконною та зобов`язання виконувати якісно умови договору, колегія суддів відмічає наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності ТОВ «Перший український експертний центр» незаконною, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів ненадання чи неналежного надання відповідачем житлово-комунальних послуг, зокрема, актів-претензій, складених у порядку, передбаченому законом. Суд зазначив, що саме відсутність таких документів виключає можливість встановлення факту порушення відповідачем умов договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виконувати якісно умови договору, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не укладала безпосередньо договору з ТОВ «Перший український експертний центр», а діяла на підставі довіреності співвласника квартири ОСОБА_2 . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сама позивачка зверталася до відповідача із заявами про розірвання договору від 04.09.2014 року, укладеного з попереднім виконавцем, ТОВ «ЖЕК-2617». За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку виконувати умови цього договору на користь позивачки.

Перевіряючи наведені висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Ч. 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положенням ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно до п.2, п.5 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги. У разі надання послуги невідповідної якості управителем здійснюється перерахунок на умовах, та у строки визначені: Порядком здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості затвердженого Постановою КМУ від 05 червня 2019 року№482; Порядком проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг затвердженого Постановою КМУ від 27 грудня 2018 року №1145; Порядком проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не у повному обсязі визначений постановою КМУ від 11 грудня 2013 року № 970.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Згідно до ч.1 ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Положеннями ст. 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг для перевірки (кількості) якості наданих послуг. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує якість надання або ненадання відповідних послуг. У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг для перевірки якості наданих послуг. Перерахунок здійснюється виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання послуг щодо кожного будинку окремо з урахуванням обсягу фактично наданих складових послуг в межах ціни та періодичності виконання таких складових послуг з урахуванням плану здійснення заходів, складеного управителем. Перерахунок відображається управителем у наступному за періодом перерахунку періоді нарахування. Сума перерахунку зараховується споживачу в оплату майбутніх платежів, крім випадку припинення із споживачем дії договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. У разі припинення дії договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та здійснення управителем остаточних розрахунків із споживачем за надану послугу у таких розрахунках обов`язково враховується сума перерахунку, якщо такий перерахунок не було здійснено раніше управителем відповідно до вимог цього Порядку.

Так, у разі надходження від споживача акта-претензії визначеної форми, складеного за результатами перевірки якості послуги згідно з Порядком №1145 або Порядком №970 та прийняття управителем рішення про задоволення вимог, викладених в акті претензії, або у разі коли претензія споживача вважається визнаною управителем, перерахунок здійснюється протягом місяця, що настає за місяцем, у якому отримано управителем акт-претензію або дати, коли претензія споживача вважається визнаною управителем.

Як убачається з матеріалів справи, умовами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території передбачено, що у випадку ненадання чи надання послуг неналежної якості складається відповідний акт-претензія, який є підставою для пред`явлення вимог про перерахунок плати чи інші претензії до виконавця послуг. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного такого акту, складеного позивачкою чи іншими співвласниками будинку. Більш того, у самій позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що не складала актів-претензій через брак часу у зв`язку зі своєю зайнятістю на роботі. Однак, відповідно до положень статті 81 ЦПК України тягар доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається саме на цю сторону. Отже, саме позивачка повинна була надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт ненадання або неналежного надання відповідачем послуг з утримання будинку. Ненадання таких доказів виключає можливість задоволення відповідних позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги в частині визнання бездіяльності відповідача незаконною.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на положення ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що споживач має право одержувати житлово-комунальні послуги належної якості, а також вимагати здійснення перерахунку у випадку ненадання або надання послуг неналежної якості. З матеріалів справи слідує, що після укладення договору на утримання будинку з попереднім виконавцем, обслуговування будинку перейшло до ТОВ «Перший український експертний центр», яке прийняло будинок в управління. А отже, ОСОБА_1 , як власник квартири, є споживачем послуг та мала право звертатися до суду із відповідними вимогами.

Разом з тим, як зазначено колегією суддів вище, на підтвердження ненадання чи неналежного надання житлово-комунальних послуг позивачка не надала належних і допустимих доказів, зокрема, актів-претензій, складених у порядку, визначеному законодавством та умовами договору. В самій позовній заяві вона зазначила, що таких актів не складала.

За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання бездіяльності відповідача незаконною, оскільки позивачка не надала належних і допустимих доказів ненадання чи неналежного надання житлово-комунальних послуг. Водночас, мотиви відмови суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_1 статусу споживача житлово-комунальних послуг не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, оскільки вона, як власник квартири, у багатоквартирному будинку, є стороною відповідних правовідносин і мала право на звернення до суду з такими вимогами. Колегія суддів вважає, що правильність кінцевого висновку суду першої інстанції обумовлена недоведенням позовних вимог, проте мотивувальна частина його рішення підлягає зміні в частині правової оцінки правового статусу позивачки.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідач надати кошторис, колегія суддів відмічає наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка просила зобов`язати відповідача надати кошторис надходжень та витрат по будинку за кожен рік, починаючи з 2018 року. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач безпідставно відмовив у наданні такої інформації. Суд зазначив, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у випадку, коли обсяг запитуваної інформації перевищує 10 сторінок, за її надання може стягуватися плата. Позивачка ж не надала доказів сплати такої плати або отриманої відмови від відповідача у наданні кошторисів.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності зобов`язані розглядати звернення громадян та повідомляти про результати їх розгляду. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість покриття витрат за виготовлення копій документів значного обсягу.

З матеріалів справи убачається, що позивачка не надала суду доказів того, що відповідач безпідставно ухилявся від надання запитуваних нею кошторисів, або, що вимоги щодо оплати за копіювання документів були незаконними. Відсутність належних доказів унеможливлює встановлення факту порушення відповідачем свого обов`язку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання відповідача надати кошторис надходжень та витрат по будинку за кожен рік починаючи з 2018 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок переплати та тарифів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка вимагала зобов`язати відповідача здійснити перерахунок переплати за житлово-комунальні послуги та привести нарахування у відповідність до тарифів, передбачених договором від 04.09.2014 року або до тарифу, затвердженого протоколом зборів співвласників, який у подальшому було визнано недійсним. Суд зазначив, що тарифи на відповідні послуги не є сталими і підлягають коригуванню у зв`язку зі зміною вартості їх складових (електроенергії, вивезення відходів, заробітної плати тощо). Таке коригування підтверджувалося документами та поясненнями відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, директор ТОВ «Перший український експертний центр» у листі від 08.01.2024 року повідомив позивачці про те, що товариство прийняло житловий будинок АДРЕСА_2 в управління та є виконавцем послуг. При цьому, з 01.01.2023 року було проведено коригування вартості послуг у зв`язку зі зростанням тарифу на вивезення побутових відходів з урахуванням операцій поводження з ними (збирання, перевезення, утилізація, захоронення). Крім того, встановлення фіксованої ціни на електроенергію у розмірі 2,64 грн./кВт·год. зумовило підвищення витрат на «енергопостачання ліфтів», «освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води». До листа було також додано додатки з розрахунками складових тарифів, що підтверджує правомірність дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків державного регулювання, коли вони визначаються уповноваженими органами. Верховний Суд у своїй практиці (постанова від 15.04.2020 у справі № 712/8353/17, постанова від 17.03.2021 у справі № 756/12069/18) наголошував, що тарифи можуть змінюватися у зв`язку зі зміною економічно обґрунтованих складових, і таке коригування не є порушенням прав споживача.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на зменшення розміру плати лише у разі ненадання або надання послуг неналежної якості, що повинно підтверджуватися актом-претензією. Верховний Суд у постановах від 14.07.2021 у справі № 308/3805/18 та від 09.06.2022 у справі № 640/17347/19 зазначив, що відсутність акту-претензії виключає можливість проведення перерахунку за законом. Як зазначено колегією суддів вище, позивачка жодного акту-претензії не складала.

А відтак, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів існування переплати чи неправомірного застосування тарифів, а також ураховуючи усталену практику Верховного Суду щодо необхідності підтвердження підстав для перерахунку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Щодо зобов`язання відповідача виплатити переплату, колегія суддів відмічає наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка просила стягнути з відповідача переплату за житлово-комунальні послуги. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів існування підтвердженої переплати, яка підлягала б поверненню. Суд зазначив, що відповідно до чинного законодавства та умов договорів, суми, сплачені понад нараховані платежі, зараховуються в рахунок майбутніх платежів споживача, крім випадків припинення дії договору та проведення остаточних розрахунків.

Перевіряючи наведені висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісячно на підставі виставлених рахунків. У разі внесення споживачем коштів у більшому розмірі, ніж визначено нарахуваннями, такі кошти не підлягають автоматичному поверненню, а зараховуються в оплату наступних розрахункових періодів, якщо інше прямо не передбачено договором або якщо договірні відносини не припинені.

Як убачається з наявних у справі документів, облік переплат здійснюється на особових рахунках споживачів, що призводить до зменшення сум наступних нарахувань.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 у справі № 640/19688/16-ц звернув увагу, що сплата коштів понад визначений розмір зобов`язання за чинним договором не утворює самостійного грошового зобов`язання виконавця послуг щодо повернення цих коштів, оскільки вони враховуються в межах діючих договірних відносин.

У даній справі позивачка не надала допустимих доказів того, що вона припинила договірні відносини з відповідачем та має право на остаточний розрахунок або що відповідач безпідставно утримує кошти, які не були враховані в оплату наступних періодів.

Більш того, матеріали справи свідчать, що позивачка продовжує користуватися житлово-комунальними послугами та здійснює їх оплату на регулярній основі, що підтверджує чинність правовідносин із відповідачем. За відсутності доказів неправомірного утримання коштів чи припинення договору правові підстави для повернення переплати відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання відповідача виплатити переплату.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральних страждань унаслідок дій або бездіяльності відповідача. Суд зазначив, що відповідно до ст. 23 ЦК України, підставою для відшкодування моральної шкоди є доведення факту її завдання та причинно-наслідкового зв`язку з неправомірними діями іншої особи.

Перевіряючи наведені висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя тощо. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести: факт порушення його прав; причинно-наслідковий зв`язок між цим порушенням та моральними стражданнями; обсяг і розмір моральної шкоди.

Верховний Суд у своїх правових позиціях неодноразово наголошував, що сам по собі факт порушення прав споживача або наявність спору не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди (постанови від 05.06.2019 у справі № 522/18019/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 761/4630/17). Необхідно навести конкретні докази того, що такі порушення спричинили для особи істотні душевні переживання, втрату звичного способу життя чи інші негативні наслідки.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка не надала жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт завдання їй моральної шкоди у вигляді душевних страждань чи втрати звичного способу життя, а також не обґрунтувала розмір заявленої до стягнення суми. Подані фотоматеріали та відеозаписи, на які вона посилалася, можуть свідчити про певні недоліки в наданні послуг, однак, самі по собі не доводять факту заподіяння моральних страждань саме позивачці.

За відсутності належних і допустимих доказів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відмову в позові, однак, неправильно визначив підстави такої відмови, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року, колегія суддів відмічає наступне.

Стосовно порушення процесуального права ОСОБА_1 на подання відповіді на відзив.

Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та належним чином забезпечив сторонам можливість реалізувати свої права. Так, із відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач надіслав його позивачці поштовим відправленням, що підтверджується фіскальним чеком (т. 1, а. с. 207) та роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта», згідно з якою ОСОБА_1 отримала такий відзив 03.01.2025 року (т. 1, а.с. 210-211).

Відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, позивач має право протягом 5 днів із дня отримання відзиву подати до суду відповідь на нього. Однак, позивачка цим процесуальним правом не скористалася та не направила суду жодної відповіді. Водночас, суд, діючи у межах наданих законом повноважень, ухвалив рішення 08.01.2025 року, тобто, у визначений процесуальний строк.

Відтак, відсутність процесуальних дій з боку позивачки не може розцінюватися як порушення її права на справедливий суд. Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 у справі № 756/2443/17 прямо зазначив, що реалізація процесуальних прав є обов`язком сторони, а неналежне чи несвоєчасне їх використання не є порушенням права на справедливий судовий розгляд.

Щодо чинності договору та відмови у його розірванні.

Між ОСОБА_2 та ТОВ «ЖЕК-2617» дійсно був укладений договір від 04.09.2014 року про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до умов договору, він автоматично продовжував дію, оскільки жодна зі сторін не заявила про його припинення.

Сам факт того, що у 2024 році ТОВ «Перший Український експертний центр» листом №491 від 18.09.2024 року відмовило позивачці у розірванні договору, не свідчить про його недійсність або припинення зобов`язань. До моменту розірвання договору у встановленому законом порядку він зберігає чинність, а позивачка продовжує залишатися споживачем послуг.

Варто також зазначити, що законодавство не передбачає можливості розірвання договору про надання житлово-комунальних послуг в односторонньому порядку одним співвласником квартири у багатоквартирному будинку. Таке рішення може бути прийняте лише колективно співвласниками - наприклад, шляхом створення ОСББ та визначення іншого управителя (ст. 9, 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Як встановлено судом, у будинку ОСББ не створено, а отже, позивачка не має правових підстав вимагати припинення дії договору одноосібно.

Вищезазначене свідчить, що позовні вимоги позивачки фактично не є наслідком порушення її прав, а радше засобом для уникнення або відтермінування обов`язку сплачувати за отримані житлово-комунальні послуги. Фактично позивачка просить суд звільнити її від обов`язку оплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території, хоча таке звільнення прямо не передбачене чинним законодавством.

Щодо доводів про неправомірність підвищення тарифів.

Посилання скаржниці на недійсність рішень зборів співвласників не змінює висновків суду першої інстанції. Як правильно зазначив суд, тарифи на житлово-комунальні послуги не є сталими та підлягають коригуванню залежно від зміни економічно обґрунтованих складових вартості електроенергії, послуг з вивезення відходів, заробітної плати працівників тощо. Це відповідає ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Постанові Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011.

Верховний Суд у постановах від 15.04.2020 у справі № 712/8353/17 та від 17.03.2021 у справі № 756/12069/18 підкреслив, що зміна тарифів з урахуванням економічних факторів є правомірною навіть за відсутності рішень зборів співвласників.

Крім того, визнання недійсним рішень зборів співвласників не звільняє власників квартир від виконання обов`язків щодо утримання будинку, сплати за отримані житлово-комунальні послуги та здійснення інших платежів, передбачених законом (див. постанову Верховного Суду від 02.07.2014 у справі № 6-178цс14).

Посилання скаржниці в апеляційній скарзі на відмову у наданні кошторису не змінює висновків суду про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази таких відмов. Крім того, колегія суддів відмічає, що навіть за умови ненадання інформації про кошторис, це не свідчить про безпідставність нарахованих тарифів, оскільки їх формування ґрунтується на об`єктивних складових, підтверджених відповідними документами відповідача.

Щодо фотоматеріалів та відеозаписів.

Надані позивачкою фото- та відеоматеріали свідчать про можливі недоліки в обслуговуванні будинку, однак не підтверджують ненадання чи надання послуг неналежної якості в розумінні ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Для перерахунку платежів у таких випадках обов`язковим є складання акту-претензії, якого у справі немає. Верховний Суд у постановах від 14.07.2021 у справі № 308/3805/18 та від 09.06.2022 у справі № 640/17347/19 підтвердив, що лише акт-претензія є належним доказом для зменшення розміру плати.

Доводи апеляційної скарги щодо моральних страждань не підтверджені належними доказами. Сам факт тривалого спору між сторонами та звернення позивачки до суду не є достатнім для відшкодування моральної шкоди (позиція ВС у постанові від 16.09.2020 у справі № 761/4630/17).

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції, ураховуючи складність справи та виконані роботи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, не надання доказів не співмірності вказаних витрат, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Відтак, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом Бондар Ю. Ю. були подані орієнтовні розрахунки судових витрат із зазначеням, що відповідні докази фактичного їх понесення буде подано впродовж п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення.

З матеріалів справи убачається, що судове рішення у справі ухвалено 08.01.2025 року, того ж дня опубліковано й у ЄДРСР та направлено сторонам у справі. Отже останнім днем для подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу, згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, є 14 січня 2025 року.

Згідно з ч. ч. 1-3 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якоїпропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Отже, у разі неподання доказів витрат протягом п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо заявником не подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, вказавши поважні причини пропуску цього строку.

Безпідставне поновлення процесуального строку встановленого законом, за ініціативою самого суду, суперечить вимогам ч. 3 ст. 127 ЦПК України та є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Відповідно до висновку Верховного суду, викладеного у додатковій постанові від 03 серпня 2022 року в справі № 761/35475/18-ц убачається, що заява про ухвалення додаткового рішення, подана поза межами строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, разом з якою не заявлено клопотання про поновлення такого строку, залишається без розгляду.

З матеріалів справи убачається, що відповідач, будучи зареєстрованим в електронному суді та, відповідно, належним чином обізнаним щодо ходу судового розгляду та оприлюдненого судового рішення, звернувся із заявою про розподіл судових витрат лише 24.01.2025 року. При цьому заявник не навів жодних обґрунтованих та підтверджених поважних причин пропуску процесуального строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

А отже, адвокат Бондар Ю. Ю., діючи в інтересах ТОВ «Перший український експертний центр», пропустила встановлений законом строк подання заяви про розподіл судових витрат, який сплив 14.01.2025 року. Відсутність належно оформленого клопотання про поновлення пропущеного строку унеможливлює його відновлення, що прямо випливає з положень ст. 127 ЦПК України та усталеної судової практики Верховного Суду.

Отже, подана заява суперечить вимогам процесуального законодавства і підлягала залишенню без розгляду. Втім, суд помилково перейшов до розгляду питання розподілу судових витрат по суті, чим допустив відступ від вимог ЦПК України та принципу змагальності сторін, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з істотним порушенням норм процесуального права, зокрема, вимог ч. 8 ст. 141, ст.ст. 120, 126, 127 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 , 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року задовольнити.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення заяви адвоката Бондар Юлії Юріївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр`без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура