КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/17446/24

28 серпня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гефест» адвоката Шкільняка Ярослава Сергійовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Митрофанової А.О. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест» звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України

В обгрунтування заявлених вимог, що 03.10.2006 між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір №41-06-Ид/02, за умовами якого відповідачу було надано кредитні ресурси на загальну суму 1080000 дол.США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12% річних.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року у справі №369/8262/14-ц було задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь останнього заборгованість за вказаним вище договором у загальному розмірі 8551699,12 грн та судовий збір у сумі 3654 грн. У подальшому ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року було замінено стягувача у справі №369/8262/14-ц з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «ФК «Гефест».

Оскільки станом на дату подання позову у цій справі вказане вище судове рішення ОСОБА_1 не виконано, Товариство просило суд стягнути з відповідача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 3% річних за період з 12.03.2020 по 23.02.2022 у розмірі 501855,87 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних на підставі статті 625 ЦК України залишено без задоволення.

Дата складання повного тексту рішення зазначена 21 березня 2025 року.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року, було оприлюднене в реєстрі 25 березня 2025 року.

Не погоджуючись з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року, 09 квітня 2025 року представник позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест» адвокат Шкільняк Я.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не зверну увагу на те, що станом на дату подачі позову, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2014 у справі №369/8262/14-ц не виконано.

Вказує на те, що обов`язок довести факт погашення боржником заборгованості, покладено саме на боржника, а не на кредитора, що підтверджується висновками Верховного Суду зробленими у постанові від 08.06.2022 року в справі №913/618/21.

Зазначає, що суд першої інстанції посилається на рішення Апеляційного суду Київської області від 13.03.2012 року по справі № 22-ц-411/12, а також на заочне рішення Києво-Святошинського району Київської області від 20 березня 2015 року у справі №369/962/15-ц, якими в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №41-06-Ид/02 від 03.10.2006 звернуто стягнення на предмет іпотеки.

В вищезазначених рішеннях міститься інформація з чого складалась стягнута судом сума, а саме рішенням Апеляційного суду Київської області від 13.03.2012р. по справі №22-ц-411/12 визначено заборгованість в розмірі 25 890 261,65 грн., з яких 8 578 860,34 грн. основна сума боргу по кредиту, 4 746 226,86 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами, 497 567,40 грн. заборгованість по нарахованій щомісячній комісії, 12 067 607,05 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, а також заочним рішення Києво-Святошинського району Київської області від 20 березня 2015 року у справі №369/962/15-ц визначено заборгованість, яка складається з: суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту 12 252 179,79 грн.; суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 1 317 023,32 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам 63 322,95 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 12 527 723,09 грн.; сума строкової заборгованості по щомісячній комісії 10 362,60 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 849 895,80 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 38 833 571,26 грн.

В даній справі стягується фінансова санкція за невиконання грошового зобов`язання визначеного рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2014 у справі №369/8262/14-ц.

Вважає, що суд першої інстанції помилково та безпідставно не встановив, які саме види нарахувань та їх періоди були предметом спору у вказаній справі, та чи не увійшли вони до складу заборгованості, на яку було звернуто стягнення на предмети іпотеки, оскільки предметом спору у даній справі є саме нарахування кредитором 3% річних за період з 12.03.2020 по 23.02.2022 у зв`язку із не виконанням відповідачем грошового зобов`язання у вигляді судового рішення про стягнення заборгованості у розмірі 8 551 699,12 грн.

Зазначає, що заборгованість, яка визначена судовим рішенням про стягнення заборгованості не є складовою заборгованості на підставі якої було звернуто стягнення на предмети іпотеки, що не дослідив суд першої інстанції та зробив безпідставний висновок, який не відповідає доказам, що містяться в матеріалах справи.

В судове засідання з`явився представник позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест» адвокат Шкільняк Я.С., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року по справі №369/8262/14-ц було задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь останнього заборгованість за кредитним договором №41-06-Ид/02 від 03.10.2006 у розмірі 8551699,12 грн, а також судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

За змістом описової частини заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року по справі №369/8262/14-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, убачається, що судом під час її розгляду було встановлено наступні обставини:

03 жовтня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №41-06-Ид/02, відповідно до якого позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 1 080 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12 процентів річних.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та банком було укладено Договір іпотеки б/н, відповідно до якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов`язань надав нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л.О. «03» жовтня 2006 року за реєстровим № 3232, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів «03» жовтня 2006 року за реєстраційний № 1613294.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та банком було укладено Договір іпотеки б/н, відповідно до якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов`язань надав нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,117 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Зазначена земельна ділянка придбана іпотекодавцем на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л.О. 03.10.2006 року за реєстровим № 3233, та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів «03» жовтня 2006 року за реєстровим № 1613356, № витягу 2970288.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13.03.2012 року по справі №22-ц-411/12 апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було задоволено частково, а саме: в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором № 41-06-Ид/02 від 03 жовтня 2006 року в розмірі 25 890 261,65 грн., з яких 8 578 860,34 грн. основна сума боргу по кредиту, 4 746 226,86 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами, 497 567,40 грн. заборгованість по нарахованій щомісячній комісії, 12 067 607,05 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами - звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки пл. 0,117 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , зазначений у іпотечному договорі від 03 жовтня 2006 року, Р№ 3238-40, та домоволодіння АДРЕСА_1 , складається з одного жилого будинку, загальною площею 798,8 кв.м., житловою площею 340,5 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 - літ Б басейн, № 3 -1-4 огорожа, № 4-5 свердловина, зазначений у іпотечному договорі від 03 жовтня 2006 року, Р№ 3236-39.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області ВП № НОМЕР_1 від 20.02.2013 року було повернуто стягувачу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчий документ виконавчий напис № 1955 виданого 10.06.2008 року приватним нотаріусом КМНО Грек А.В. про звернення стягнення на земельну ділянку і домоволодіння відповідача, у зв`язку з тим, що перші торги з реалізації арештованого майна боржника не відбулись. 16.01.2013 до відділу надійшло клопотання стягувача про відмову взяття на баланс нереалізованого майна боржника.

Згідно розрахунку наданого позивачем, у відповідача існує заборгованість, а саме з суми простроченої суми заборгованості по основному боргу кредиту з 03.10.2006 року по 31.07.2014 року у розмірі 104 469,28 дол. США, що в гривневому еквівалентні станом на 08.08.2014 року становить 1 317 023,32 гривень (згідно розрахунку заборгованості, а саме п. 1, що міститься в матеріалах справи); суми строкової заборгованості по відсотками з 26.07.2014 року по 08.08.2014 року у розмірі 5 022,92 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 08.08.2014 року становить 63 322,95 гривень (згідно розрахунку заборгованості, а саме п. 2 - п.п. 97-98, що міститься в матеріалах справи); суми простроченої заборгованості по відсоткам з 26.10.2011 року по 25.07.2014 року у розмірі 341 965,80 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 08.08.2014 року становить 4 311 094,45 гривень (згідно розрахунку заборгованості, а саме п. 3 - п.п. 94, що міститься в матеріалах справи); суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії з 03.10.2006 по 30.06.2014 року у розмірі 849 895,80 гривень (згідно розрахунку заборгованості, а саме п. 3 - п.п. 1-93, що міститься в матеріалах справи); пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам у розмірі 2 000 000,00 грн.».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року, постановленою у справі №369/8262/14-ц, було задоволено заяву ТОВ «ФК «Геферст» та замінено стягувача у справі №369/8262/14-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «ФК «Гефест». Вказана ухвала суду набрала законної сили 24.11.2020.

З мотивувальної частини зазначеної ухвали також убачається установлений судом факт про те, що 23.08.2019 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п.п.1.1 якого продавець - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передає у власність покупцеві - ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги, які виникла та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку №1 до цього договору. Право вимоги вважається переданими покупцю з моменту підписання цього договору (п.2 Договору). Відповідно до додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 23.08.2019 до правонаступника стягувача перейшло також право вимоги по кредитному договору №41-06-Ид/02 від 03.10.2006. Відомості про отримання та пред`явлення до виконання виконавчого документу матеріали справи не містять.

Нарахування 3% річних здійснені Товариством за період з 12.03.2020 по 11.03.2021 у розмірі 256550,97 грн (8551699,12 грн х 3%), та за період з 12.03.2021 по 23.02.2022 (349 днів) у розмірі 245304,90 грн (8551699,12 грн х 3%), що разом складає 501 855,87 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних на підставі статті 625 ЦК України, суд першої інстанції посилався на те, що ані зі змісту судового рішення, на підставі якого банк зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, ані з наданих суду учасниками справи доказів неможливо установити дійсну вартість іпотечного майна (станом на момент його реалізації), на яке первісний кредитор - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернув стягнення в рахунок погашення боргу по кредитному договору №41-06-Ид/02 від 03.10.2006 в розмірі 25 890 261,65 грн.

Як наслідок, суд першої інстанції зазначав, що позбавлений можливості перевірити та з`ясувати чи були задоволені у повному обсязі вимоги кредитора унаслідок звернення стягнення на предмети іпотеки, а у випадку якщо задоволені не у повному обсязі, то яка саме частина основного грошового зобов`язання за кредитним договором залишилася незадоволеною.

Також суд першої інстанції зазначив, що з наданої позивачем в обґрунтування своїх вимог копії заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року у справі №369/8262/14-ц, не убачається які саме види нарахувань та їх періоди були предметом спору у вказаній справі, та чи не увійшли вони до складу заборгованості, на яку було звернуто стягнення на предмети іпотеки за рішенням Апеляційного суду Київської області від 13.03.2012 року по справі № 22-ц-411/12, а також за заочним рішенням Києво-Святошинського району Київської області від 20 березня 2015 року у справі №369/962/15-ц.

Будь-які розрахунки щодо складової заборгованості, яка було стягнута за вказаним вище судовим рішенням, а також щодо заборгованості, в погашення якої кредитором було звернуто стягнення, матеріали справи не містять.

Крім того, позивачем не надано договору про відступлення права вимоги від 23.08.2019, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Гефест», який фактично був укладений після реалізації первісним кредитором свого права на звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором №41-06-Ид/02 від 03.10.2006, за яким також заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року було стягнуто заборгованість, який обсяг прав та обов`язків було передано за договором про відступлення права вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

На підтвердження своїх вимог, позивач надав копію заочного рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року, копію ухвали Києво- Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року.

Ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції позивачем не було надано договору про відступлення права вимоги від 23.08.2019, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Гефест».

Як правильно зазначив суд першої інстанції договір про відступлення права вимоги фактично був укладений після реалізації первісним кредитором свого права на звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором №41-06-Ид/02 від 03.10.2006, за яким також заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року було стягнуто заборгованість. Без дослідження умов зазначеного договору, суд був позбавлений можливості перевірити обсяг прав позивача.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест» адвоката Шкільняка Я.С.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гефест» адвоката Шкільняка Ярослава Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2025 року

Головуючий: Судді: