Справа № 243/8397/24
Провадження № 2/243/390/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

за участю секретаря судового засідання Яковенко Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 200/1716/23 від 28.06.2023 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області призначити, нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" - з 15.08.2019 року на підставі подання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про призначення пенсії від 27.03.2023 №48/34/01-2023 і з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 31 рік 03 місяці 00 днів, як учаснику бойових дій». Вказане рішення набуло законної сили 14.12.2023 та було отримано ГУ ПФУ в Донецькій області. Не зважаючи на зазначене та на відкриття виконавчого провадження, до вказаного часу рішення суду залишається невиконаним. Як на підставу невиконання рішення суду ГУ ПФУ в Донецькій області зазначає, що пенсія за вказаний період буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Вважає, що тривале невиконання судового рішення призвело до порушення його звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації, що завдало моральних страждань, які він оцінює в 100000 грн та просить стягнути з відповідачів.

Крім того, зазначає, що з 2020 року і по теперішній час він проходить військову службу. Проте, у вересні 2024 відповідач безпідставно, без пояснення причин, зупинив виплату його пенсії, як діючому військовослужбовцю. 05.09.2024 позивач звернувся до відповідача за роз`ясненням підстав зупинення пенсії, на що останній за телефоном гарячої лінії повідомив про необхідність проходження фізичної. Зазначає, що він вимушений був прибути у відділення територіального відділу ПФУ пройти фізичну ідентифікацію задля поновлення пенсії та 20.09.2024 додатково проходити ідентифікацію по відео зв`язку із ПФУ, в той час як відповідач не позбавлений можливості самостійно за наявними реєстрами переконатися, що позивач не перебуває у «днр», а навпаки, перебуває у складі ЗСУ. Вказане припинення виплати пенсії також призвело до душевних страждань та завдало йому моральної шкоди у розмірі 10000 грн., які просить стягнути з відповідачів.

Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник ГУ ПФУ в Донецькій області до судового засідання не з`явився, надав відзив на позов, в якому зазначив, що управління вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що в спірних правовідносинах відсутня вина заподіювача. Виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Нараховані кошти позивачу на виконання судових рішень мають бути виплачені за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Так, судові рішення, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, обліковуються Головним управлінням. Виділення коштів із Державного бюджету на фінансування даного судового рішення не залежить від волі Головного управління і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав. Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості виконати судове рішення. Постановою № 1156 Кабінет Міністрів України затвердив бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік, яким на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до порядку №1165, було передбачено 1000000 тис. гривень. На даний час триває погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у грудні 2023 позивачу призначено пенсію за вислугу років з 15.08.2019. Нарахована сума доплати за період з 15.08.2019 по 31.12.2023 склала 609375.25 грн. Позивач має статус ВПО, та суми пенсії, нараховані внутрішньо переміщеним особам на виконання рішень суду, підлягають виплаті на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2021 року №1165, згідно якого протягом 2024 року Головним управлінням проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень у жовтні 2024 року в розмірі 2361,00 грн., у листопаді 2024 в розмірі 2361,00 грн., в грудні 2024 року 2361,00 грн. Залишок пенсійних виплат, нарахованих згідно рішення суду за минулий період станом на грудень 2024 року складає 602292,25 грн. Позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені позивачем. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Відповідно до п.п. 1 п. 35 Порядку № 845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі №200/1716/23 зобов`язано Головне управління призначити, нараховувати та виплатити Позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262 - з 15.08.2019 року з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 31 рік 03 місяці 00 днів, як учаснику бойових дій. Вказане рішення набуло законної сили 14.12.2023.

Згідно протоколу за пенсійною справою ОСОБА_1 (НПУ) від 30.01.2024, останньому з 15.08.2019 призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262 - з 15.08.2019 року у розмірі 13698,14 грн.

Відповідно до протоколу за пенсійною справою - (НПУ) від 10.12.2024 ОСОБА_1 розмір пенсії призначено 14810,68 грн.

Нарахована сума доплати за період з 15.08.2019 по 31.12.2023 склала 609375.25 грн, що вбачається з відповідного розрахунку, наданого ГУ ПФУ в Донецькій області.

Як вбачається з відповідей ГУ ПФУ в Донецькій області № 04.01.26/О-02/8-0500/24 , № 3280-1868/О-02/8-0500/24 від 14.02.2024, рішення про виплату пенсії ОСОБА_1 буде прийнято після отримання інформації про дійсність довідки внутрішньо переміщеної особи. Після отримання управлінням відомостей, встановлено, що ОСОБА_1 фактично мешкає на території іншої області, тому йому рекомендовано звернутися до ГУ ПФУ за фактичним місцем мешкання. Крім того, нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Згідно з положеннями пунктів 20, 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Станом на 01.01.2024 проведено виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали чинності по 20.09.2020.

15.02.2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрите ВП № 74169236 з примусового виконання виконавчого листа № 200/1716/23 від 08.01.2024 на виконання вищевказаного рішення суду.

З довідки від 28.06.2023 № 200/1716/23 видно, що ОСОБА_1 було виплачено доплату до пенсії відповідно до рішення суду в межах бюджетних призначень у жовтні 2024 року в розмірі 2361,00 грн., у листопаді 2024 в розмірі 2361,00 грн., в грудні 2024 року 2361,00 грн.

Як вбачається з Інформації про виконавче провадження № 74169236, станом на 19.05.2025 відомості про виконання рішення суду відсутні.

Таким чином, в судовому засіданні встановлю, що на час розгляду справи рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1716/23 від 28.06.2023 в повному обсязі не виконане, оскільки ГУ ПФУ в Донецькій області зазначає, що суми пенсії ОСОБА_1 будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судові рішення, що набрали законної сили виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань в терміни, передбачені пунктом 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 № 22-1 Головне управління як орган державної влади в силу вимог частини 2 ст.19 Конституції України зобов`язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2021 року по справі № 640/5248/19 акцентував свою увагу на тому, що Уряд не наділений повноваженнями з визначення порядку Виконання судових рішень, зокрема, в яких боржниками є органи ПФУ. Натомість, положеннями статті 129-1 Основного Закону чітко закріплено, що порядок виконання судових рішень визначається законом.

Верховний Суд також наголосив, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями встановлювати додаткове право Пенсійного фонду України та його органів проводити ревізію рішень судів та приймати рішення щодо наявності або відсутності підстав для їх виконання.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на поважну причину невиконання рішення суду, не повинні приймаються до уваги, оскільки держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї чи або проти установ чи підприємств.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27.03.2019 року у справі № 750/9782/16-а.

Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові № 820/6514/17.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 7.12.2012 у справі № 21-977во10, від 3.12.2010 у справі № 21-44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 1.12.2004 № 20-рп/2004, від 9.07.2007 №6- рп/2007, в яких сказано про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно.

Так, згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до пунтку 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

Суд вважає доведеним факт завдання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу моральної шкоди в частині невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2023, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з тривалим невиконанням судового рішення, у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 10 000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 2 Цивільного кодексу України держава Україна є учасником цивільних відносин.

Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

А тому, на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн саме з Державного бюджету України.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн внаслідок припинення виплати пенсії суд виходить з наступного.

Як на обґрунтування своїх вимог в цій частині позивач посилається, на те, що він є військовослужбовцем та у вересні 2024 йому безпідставно зупинено виплату пенсії. Він вимушений був покидати військову службу та проходити фізичну ідентифікацію задля поновлення пенсії та додатково проходити ідентифікацію по відео зв`язку із ПФУ.

Проте, питання щодо законності вищевказаних дій посадових осіб відповідача не входить до предмету спору по даній цивільній справі. На обґрунтування позовних вимог в цій частині позивачем не надано доказів, на підтвердження невідповідності, протиправності дій відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області.

Дії відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області позивачем не оскаржувались, протиправність дій відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідним рішенням підтверджена не була.

З довідки № 86132 від 15.12.2023 видно, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.06.2023.

Солдат ОСОБА_1 відряджений до смт Покровське оперативно тактичне угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 21.09.2024 до окремого розпорядження, що вбачається з посвідчення про відрядження № 610 від 21.09.2024 та витягу з наказу № 269 від 21.09.2024.

Як вбачається з листа від 14.02.2024 № 3280-1868/О-02/8-0500/24 до Головного управління ПФУ в Донецькій області надійшла інформації від управління соціального захисту населення Слов`янської міської військової адміністрації, що ОСОБА_1 знято з обліку з 24.04.2023 у зв`язку з вибуттям до іншого району та його пенсійну справу було зачинено. Рекомендовано звернутися з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України за фактичним місцем проживання для запиту пенсійної справи та поновлення виплати пенсії.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди в цій частині та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою грошових коштів з єдиного казначейського рахунку України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП . НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч грн 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В.Воронков