Справа № 161/9292/25
Провадження № 2/161/3531/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Шестерніна В.Д.,

за участю секретаря Мельник А.В.,

представника позивача - адвоката Міщук І.В.,

представника відповідача ДКС України - Шевченко О.О.,

представника відповідача Волинської обласної прокуратури - Романішиної Т.Л.,

представник відповідача ГУНП у Волинській області - Денисюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом, -

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

14.05.2025 адвокат Міщук І.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 08.06.2018 позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а 17.08.2018 - підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 263 КК України.

11.06.2018 слідчим суддею до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто до 11.08.2018 включно.

26.09.2018 прокурором Луцької місцевої прокуратури Волинської області було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно позивача, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001660 від 05.05.2018.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2020 у справі №161/16053/18, залишеним без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021, позивача визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано за ч. 2 ст. 186 КК України - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, та за ч. 1 ст. 263 КК України - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021.

Моральна шкода полягає у тому, що до позивача безпідставно обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що не дозволяло йому вести звичайний спосіб життя, обслуговувати себе та свою матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, він не мав змоги працювати та отримувати дохід, відповідно вони з матір`ю жили за рахунок її пенсії. Крім того, він довго не міг реалізувати своє право на чесне ім`я, постійно отримував сильні душевні переживання, пов`язані з ризиком визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Позивач просив суд стягнути з Держави Україна на свою користь моральну шкоду, завдану незаконним перебуванням під слідством і судом, в розмірі 640 000 грн.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

Позиція ДКС України

30.05.2025 представник Христюк А.В. в інтересах ДКС України через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що процесуальні дії працівників правоохоронних органів не виходили за межі закону, їх дії протиправними не визнавалися. Докази погіршення стану здоров`я позивача в матеріалах справи відсутні.

Загалом позивач перебував під слідством і судом у період з 08.06.2018 (дати повідомлення про підозру) по 06.07.2021 (набрання виправдувальним вироком законної сили), всього - 36 місяців та 28 днів. З урахуванням приписів ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для обчислення виплат за рішенням суду повинна застосуватися розрахункова величина у розмірі 1 600 грн.

Оцінена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 640 000 грн завищена та не підтверджена належними доказами, необгрунтована та суперечить положенням чинного законодавства.

ДКС України не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів, тому підстави для стягнення коштів з нього відсутні. Належним відповідачем у справі є держава, а тому грошоів кошти можуть бути стягнуті з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з ДКС України.

Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позиція Волинської обласної прокуратури

04.06.2025 керівник Віктор Тимчук в інтересах Волинської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву, який мотивував тим, що хоча позивач перебував під слідством і судом, однак в ході досудового розслідування ним будь-які скарги на незаконні дії органу досудового розслідування та прокуратури не подавалися.

Позивачем не вказано у чому полягає протиправність поведінки відповідачів, необгрунтовано факту спричинення моральної шкоди. Не наведено фактичних даних, які б обгрунтовували причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою. Розмір морального відшкодування, визначений позивачем більше як удвічі від мінімального розміру, не обгрунтований належними доказами. Між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок.

Позивач перебував під слідством і судом у період з 06.06.2018 (дати повідомлення про підозру) по 06.07.2021 (набрання виправдувальним вироком законної сили), а усього - 37 місяців. А тому доводи позивача про те, що такий строк слід обраховувати з 08.06.2018 (дати повідомлення про підозру) по 29.10.2021 (постановлення Верховним Судом ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора) є безпідставними.

Керівник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позиція ГУНП у Волинській області

23.05.2025 представник Забожчук О.В. в інтересах ГУНП у Волинській області через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що позивач не подав до суду доказів, які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних, фізичних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і заподіяною йому моральною шкодою. Також позивачем не зазначено будь-яких даних про те чи звертався він до спеціалістів за допомогою з приводу душевних страждань. Також заявлена сума немайнової шкоди є завищеною та необґрунтованою, оскільки не враховано загальний стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням приписів ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для обчислення виплат за рішенням суду повинна застосуватися розрахункова величина у розмірі 1 600 грн.

Позивач перебував під слідством і судом у період з 08.06.2018 (дати повідомлення про підозру) по 06.07.2021 (дати набрання сили виправдувального вироку). Отже, перебіг позовної давності для звернення до суду почався 06.07.2021. Позивач звернувся до суду з позовом 14.05.2025, тобто після спливу 3 років і 10 місяців з моменту виникнення права на звернення до суду.

Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 16.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 20.08.2025 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 27.08.2025.

27.08.2025 суд ухвалив та проголосив рішення по суті спору.

ІV.Фактичні обставини справи

08.06.2018 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (кримінальне провадження №0001660 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2018, а.с. 15-17).

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинського суду від 11.06.2018 у справі №161/9047/18 застосувано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто до 11.08.2018 включно. Покладено на підозрюваного ОСОБА_1 наступні обов`язки: заборонити цілодобово залишати місце свого проживання - АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою (а.с. 18).

17.08.2018 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 263 КК України (кримінальне провадження №0001660 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2018, а.с. 19-22).

26.09.2018 прокурор Луцької місцевої прокуратури Волинської області Урин З.С. затвердила обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 23-25), та в подальшому звернулася з ним до суду.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2020 у справі №161/16053/18, який ухвалою Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021 залишено без змін, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано за ч. 2 ст. 186 КК України - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; за ч. 1 ст. 263 КК України - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа (а.с. 26-39).

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021 у справі №161/16053/18 (а.с. 40-46).

V.Мотиви суду та застосоване законодавство

Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Практика ЄСПЛ свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону).

Згідно з ст. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8 000 гривень.

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 08.06.2018 (день повідомлення про підозру) по 06.07.2021 (день набрання законної сили виправдувальним вироком суду), тобто 3 роки 28 днів (або 36 місяців 28 днів). Він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством і судом.

Мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи становить 8 000 грн. Отже, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 295 466,67 грн. (8 000 грн. х 36 місяців + 8000 грн. / 30 х 28 днів). Такий розмір відшкодування хоча і є гарантованим законом мінімумом, водночас він відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його безпідставного збагачення. За конкретних обставин цієї справи, суд не встановив підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу.

Суд не погоджується з визначеним позивачем періодом нарахування моральної шкоди, оскільки така шкода відшкодовується за період до дня набрання виправдувальним вироком законної сили.

Суд не приймає аргументи відповідачів про необхідність застосування іншого розміру розрахункової величини для обчислення мінімального розміру моральної шкоди, зокрема 1 600 грн., а не 8 000 грн. Норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальними, зміни до нього не вносилися. Стаття 13 цього Закону імперативно визначає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення положень Закону дає підстави для висновку про необхідність застосування мінімального розміру заробітної плати саме станом на час розгляду справи.

Суд не приймає аргумент відповідача про сплив позовної давності. За змістом ст. ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та її перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Станом день набрання чинності законом Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (02.04.2020) позовна давність за вимогами позивача не спливла.

У разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану (п. 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24).

Суд не приймає інші аргументи сторін як такі, що спростовуються фактичними обставинами справи або ж як такі, що засновані на помилковому тлумаченні законодавства та суб`єктивній інтерпретації обставин справи.

Отже, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково - в розмірі 295 466,67 грн.

В цілому суд констатує, що дав відповіді на всі важливі аргументи сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010).

VI.Судові витрати

З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в розмірі 295 466,67 грн. (двісті дев`яносто п`ять тисяч чотириста шістдесят шість гривень, 67 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; код в .

Відповідач: Волинська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, 15; код в .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, 11; код в .

Дата складення повного рішення суду - 27.08.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін