УХВАЛА

14 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 757/30497/15-ц

провадження № 61-6660ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Цвєткова Глєба Олександровича на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року та постанову Верховного Суду від 26 квітня 2022 рокув справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа - Банк», який є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі -

АТ «Альфа - Банк»), який є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами

у розмірі 88 695 030,82 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості за кредитними договорами у розмірі 88 695 030,82 грн, а саме: за договором від 01 червня 2007 року № 10-29/3503 заборгованість у розмірі 3 919 612,84 грн; за договором від 16 серпня 2007 року № 10-29/4028 заборгованість у розмірі 58 419 655,29 грн; за договором від 18 жовтня

2007 року № 10-29/4439 заборгованість у розмірі 12 386 958,23 грн; за договором від 28 грудня 2007 року № 10-29/4955 заборгованість у розмірі 13 968 804,46 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».

Стягнено з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитними договорами, зокрема: за договором від 01 червня 2007 року

№ 10-29/3503 у розмірі 2 093 395,46 грн; за договором від 16 серпня 2007 року № 10-29/4028 у розмірі 34 728 266,14 грн; за договором від 18 жовтня

2007 року № 10-29/4439 у розмірі 8 002 214,43 грн; за договором від 28 грудня 2007 року № 10-29/4955 у розмірі 9 800 577,46 грн. Всього стягнено суму заборгованості у розмірі 54 624 453,51 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року без змін.

23 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - Цвєтков Г. О. звернувсядо Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року та постанову Верховного Суду від 26 квітня

2022 року разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Представник заявника зазначав, що ОСОБА_1 тимчасово проживала за межами України до 2022 року та постійно з 2022 року та не була обізнана про обставини судової справи та відповідних виконавчих проваджень. 24 квітня 2025 року вона дізналася про постанову Київського апеляційного суду

від 03 грудня 2019 року за наслідками ознайомлення з інформацією про хід виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Гненним Д. В., яку було отримано адвокатом Цвєтковим Г. О. 23 квітня 2025 року у відповідь на адвокатський запит

від 31 березня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року визнано неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - Цвєтков Г. О. звернувсядо Верховного Суду з клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якому посилається на ті ж обставини, які вже були визнані судом неповажними.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

За даними ЄДРСР оскаржувана постанова Київського апеляційного суду прийнята 03 грудня 2019 року, повний текст постанови складено - 10 грудня 2019 року, зареєстрована у ЄДРСР - 11 грудня 2019 року, забезпечено надання загального доступу - 12 грудня 2019 року. Касаційна скарга подана 23 травня 2025 року.

Як відомо з довіреності від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 уповноважила Цвєткова Г. О. бути її представником.

Як вбачається із Автоматизованої системи документообігу суду, згідно з копією довіреності від 10 лютого 2020 року ОСОБА_3 уповноважив адвоката Цвєткова Г. О. бути його представником.

У лютому 2023 року адвокат Цвєтков Г. О.діяв від імені ОСОБА_3 при поданні касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду

від 20 грудня 2022 року. Також подавав клопотання про зупинення дії оскаржуваної постанови разом із постановами про відкриття виконавчого провадження від 04 лютого 2020 року та про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17 лютого 2020 року.

Отже, представнику ОСОБА_1 - Цвєткову Г. О. станом на лютий

2023 року достеменно було відомо про оскаржувану постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року та відкриті виконавчі провадження.

Доводи представника ОСОБА_1 - Цвєткова Г. О. про те, що на момент до 25 квітня 2025 року адвокат не мав укладеного договору про надання правової допомоги, що виключає можливість його правових дій у інтересах ОСОБА_1 саме у цій справі спростовуються довіреністю від 16 лютого 2023 року, яку він надав до касаційної скарги на підтвердження повноважень представляти інтереси ОСОБА_4 у цій справі.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважував, що «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,

від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, обставини, вказані представником заявника у касаційній скарзі, не свідчать про наявність виключних випадків щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Цвєткова Глєба Олександровича на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року та постанову Верховного Суду від 26 квітня 2022 рокув справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа - Банк», який є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська