Справа № 462/5221/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши у приміщенні суду в м. Львові у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 11.07.2025 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 98986,52 грн та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 04.02.2025 року у м. Львові по вул. Д.Апостола, 9А відбулась дорожньо-транспортна пригода /ДТП/, під час якої відбулось зіткнення автомобіля марки «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням та автомобіля марки «Skoda Rapid» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Водії на місці ДТП заповнили повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол)без залучення та подальшого інформування уповноважених на те працівників підрозділів Національної поліції, відповідно до якого ОСОБА_2 визнав свою винуватість у ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована в Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі ПАТ «НАСК «ОРАНТА») відповідно до полісу №225018577 від 26.11.2024 року, згідно із яким страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн, а тому він звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. За наслідками розгляду заяви ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 61013,48 грн, що не відповідає розміру реально завданих збитків, оскільки згідно із висновком судового експерта Галамая Б.І. №33 від 01.04.2025 року за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 189793,20 грн. Із врахуванням наведеного, оскільки відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» вже була виплачена частина страхової виплати у розмірі 61013,48 грн, просить стягнути різницю між страховою сумою 16000 грн та сумою виплаченого страхового відшкодування у розмірі 61013,48 грн, що становить 98986,52 грн, а також судові витрати.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.07.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач 22.08.2025 року скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що проти позову заперечує з тих підстав, що цивільноправова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 дійсно була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом №225018577 від 26.11.2024 року, а дорожньо-транспортна пригода відбулась 04.02.2025 року. При цьому позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 21 травня 2024 року № 3720-IX, який набрав чинності з 01.01.2025 року, однак згідно із абз. 6 п. 6 розділу Х Закону № 3720-IX, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". За наведеного, оскільки дія Закону № 3720-IX не поширюється на договори страхування, що були укладені до набрання чинності вказаним Законом, а отже і на договір, укладений із ОСОБА_2 , просив у позові відмовити.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У відповідності приписів ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 04.02.2025 року у м. Львові на вулиці Д. Апостола, 9А відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Skoda Rapid» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Вказані обставини визнаються учасниками справи, а у суду не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності або добровільності їх визнання.

Скориставшись положеннями п. 2 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX в редакції, чинній на час ДТП, водії на місці пригоди 26.08.2024 року склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без залучення та подальшого інформування уповноважених на те працівників підрозділів Національної поліції (європротокол), відповідно до якого винуватцем пригоди визнаний водій ОСОБА_2 . Повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол) від 04.02.2025 року долучено до матеріалів справи, у ньому зазначені всі обставини ДТП та складена схема /а.с. 14/.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль марки «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Skoda Rapid» д.н.з. НОМЕР_2 , станом на час ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно із полісом №225018577 від 27.11.2024 року, який дійсний до 26.11.2025 року. Стархова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160 грн. Розмір франшизи 2500 грн.

Згідно із випискою з банківського рахунку від 26.06.2025 року (а.с. 64) вбачається, що ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило позивачу 61038,48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 3720-IX), а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, який в силу його ультраактивної дії (абз. 6 п. 6 розділу Х Закону № 3720-IX від 21.05.2024), на час настання ДТП регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і був спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними до набрання чинності Законом № 3720-IX від 21.05.2024.

Так, абз. 6 п. 6 розділу Х Закону № 3720-IX визначено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Водночас, згідно із ст. 29 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм викладено в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року в справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18).

Згідно зі п. 32.7 ст. 32 цього Закону шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей. що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказана правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року справа № 592/8115/18, від 15 жовтня 2020року справа № 755/7666/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц /провадження № 61-17433 св 19/.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

З висновку судового експерта Галамая Б.І. №33 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 01.04.2025 року /а.с. 15-61/ вбачається, що, будучи обізнаним про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України, він визначив, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП 04.02.2025 року, без врахування ПДВ становить 112672,74 грн. Ринкова вартість автомобіля становить 510364,40 грн.

Вказаний висновок відповідає вимогам Закону України "Про судову експертизу", Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції, чинній на час оцінки), а також містить відомості про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а отже з огляду на ст.ст. 76, 106 ЦПК України є належним та допустимим доказом, що узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), постановах Верховного Суд від 01 квітня 2020 року у справі № 676/90/17-ц (провадження № 61-11873св19), від 25 травня 2020 року у справі № 475/793/17 (провадження № 61-19975св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 303/2642/18 (провадження № 61-21118св19), від 30 червня 2021 року у справі № 523/7115/18 (провадження № 61-6241св21).

За наведеного суд вважає обґрунтованими твердження позивача з приводу того, що відповідачем проведено виплату страхового відшкодування не в повному розмірі, однак не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що йому відшкодовується страхова сума за полісом, як на підставу для стягнення з страховика різниці між страховою сумою та сумою виплаченого страхового відшкодування,оскільки як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, провадження № 61-10010св20 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15, провадження № 61-16265св20 та від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16, провадження № 61-38365св18, розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається, виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, сплачується винною особою.

Також, згідно з положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19, у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20 та від 12.07.2023 року у справі № 591/1861/22.

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц та від 15.10.20 року (справа 755/7666/19) вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Окрім того суд зазначає, що у п. 12.1 Закону України № 1961-IV вказано, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У ч. 1 ст. 6 Конвенції прямо зазначено, що кожен має право на розгляд справи судом, встановленим законом.

У контексті дотримання вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суду з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень «Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

За таких обставин суд критично оцінює твердження відповідача з приводу того, що позивач обґрунтовує свої процесуальні вимоги із посиланням на Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 21 травня 2024 року № 3720-IX, який до даних правовідносин не може застосовуватись з огляду на те, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia», який включає у себе наступні складові: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Наведений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня2021 року у справі № 904/5726/19, провадження № 12-95гс20.

Із врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача слід стягнути недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 49159,26 грн, що розраховується, як різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ 112672,74 грн, що зменшена на суму франшизи у розмірі 2500 грн, та вартістю виплаченого страхового відшкодування у розмірі 61013,48 грн (112672,74 грн - 2500 грн 61013,48 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн та 8000 грн на складення висновку експерта.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА»на користь позивача підлягає стягненню 4574,52 грн (49159,26 х (1211,20+8000)/ 98986,52) судового збору.

Керуючись ст. ст. 22, 509, 510, 625, 979, 988, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 106, 133, 137, 141, 264, 265, 268, 279 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 49159,26 (сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн 26 коп. та 4574,52 грн судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ПАТ «НАСК «ОРАНТА», , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д.

Суддя Іванюк І.Д.