Справа № 212/4630/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровського районного суду міста Кривого Рогу у складі:

головуючого судді - Ведяшкіної Ю.В.,

секретар судового засідання Розинько К.А.

у цивільній справі № 212/4630/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою професійної працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві,

в с т а н о в и в :

25.04.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду в розмірі 680 000,00 гривень без утримання податку внаслідок нещасного випадку на виробництві, що призвело до 75% втрати професійної працездатності та встановлення другої групи інвалідності.

30.04.2025 року відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючу суддю визначено Ведяшкіну Ю.В.

В обґрунтуванні позову зазначено, що 13.11.2023 року під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача з ОСОБА_1 сталася виробнича травма травматичне розчавлення лівої стопи з закритим переломом 3-ї, 4-ї та 5-ї плюсневих кісток зі зміщенням уламків, що призвело до стійкого больового синдрому, обмеження рухів та потреби у постійному прийомі знеболювальних препаратів. Внаслідок виробничої травми ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 75% та ІІ групу інвалідності, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня професійної працездатності № 143641 від 06.03.2024 року та Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №125/25/707/В від 22.04.2025 року. Позивач зазначає, що внаслідок травми він втратив можливість повноцінно жити, працювати та вести звичну життєву діяльність, змушений щоденно приймати знеболювальні препарати, що призводить до моральних страждань, нервозності та значного погіршення якості життя. Відповідач у відповідності до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України зобов`язаний був створити безпечні та нешкідливі умови праці, але цього не зробив, що й спричинило ушкодження його здоров`я.

06 травня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

20.05.2025 року представник відповідача надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що під час працевлаштування на ПРАТ «ЦГЗК», ОСОБА_1 був ознайомлений з важкими та шкідливими умовами праці та надав свою добровільну згоду на роботу у цих умовах. Зі свого боку Відповідач при прийомі Позивача на роботу повідомляло його про наявність у нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до діючого законодавства і колективного договору. Таким чином, Позивач був обізнаний про шкідливі фактори, які присутні на його робочому місці на підприємстві Відповідача та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. Позивачем в позовній заяві не визначено, які саме дії/бездіяльність з боку Відповідача призвели до моральних страждань Позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання функціонування особи № 125/25/707/В від 22.04.2025р., виданого Комунальним некомерційним підприємством «Криворізька міська лікарня № 16» Криворізької міської ради:

- Позивач не має потреби в постійному сторонньому догляді (п. 17.1.3);- Позивачу встановлено інвалідність не безстроково, а з датою повторного оцінювання 01.04.2026р. (п. 17.1.8, п. 17.1.9); - втрата професійної працездатності на рівні 75 % Позивачу встановлена також не безстроково, а з датою повторного оцінювання відсотка непрацездатності 01.04.2026р. (п. 17.2.6). Таким чином, у даному випадку визначений Позивачу ступіть втрати професійної працездатності на рівні 75 % є тимчасовим та не є остаточним, так само як не є остаточною (безстроковою) і інвалідність Позивача. Більше того, з наданих до матеріалів справи документів не вбачається встановлення обмежень та/або заборон Позивачу виконувати той чи інший вид робіт за станом здоров`я, тобто Позивач не позбавлений можливості працювати та отримувати дохід для забезпечення своєї життєдіяльноісті. Крім того, вважає розмір моральної шкоди, заявлений Позивачем значно завищеним та вважає, що сума грошового відшкодування моральної шкоди підлягає оподаткуванню у відповідності до вимог чинного законодавства.

28.05.2025 року ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно Акту розслідування нещасного випадку, що стався 13.11.2023 року о 15-00 год., від 12.11.2023 року нещасний випадок на виробництві трапився з ним під час виконання трудових обовязків. Його вини у настанні нещасного випадку на виробництві, що стався 13.11.2023 року немає. Вважав, що посилання відповідача на стягнення розміру моральної шкоди з утримання з нього обов`язкових податків та зборів не відповідає чинному законодавству. Заперечував проти розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. При цьому суд не вбачаючи підстав для задоволення клопотання представника відповідача від 09.05.2025 року про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, або спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, оскільки представником відповідача не наведено обставин для такого переходу, а посилання на необхідність допиту свідків представником відповідача не обґрунтовано належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи судом встановлено, що Позивач, в період часу з 05.03.2004 року по 05.04.2024 року, працював у приватному акціонерному товариству «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах.

Загальний стаж роботи Позивача на приватному акціонерному товариству «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» становить 20 років 1 місяць (а.с.7-10).

13 листопада 2023 року, обіймаючи посаду механіка виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування фабрики огрудкування приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», зі позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується Актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 13 листопада 2023 року о 15 год.00 хв. від 21.11.2023 року (Форма Н-1/П).

У пункту 4 Акту розслідування нещасного випадку, що стався 13 листопада 2023 року о 15 год.00 хв. від 21.11.2023 року зазначені обставини за яких стався нещасний випадком на приватному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з Позивачем ОСОБА_2 , а саме:

«13.11.2023 року було заплановано проведення ремонту конвеєра ОБ-7 фабрики огрудкування згідно з затвердженим «Графіком ремонтів основного технологічного обладнання на листопад 2023 р. ПРАТ «ЦГЗК».

Згідно з розпорядженням начальника фабрики огрудкування №29-И від 02.01.2023 року відповідальним за утримання конвеєра ОБ-7 у справному стані було призначено механіка виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування фабрики огрудкуванн, ОСОБА_1 ,.

О 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , прибув на роботу, переодягнувся у спецодяг, надів спецвзуття, та о 07 годині 20 хвилин з`явився на нараду до головного механіка фабрики огрудкування.

О 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 видав наряд-допуск № 05-03-707 ремонтній бригаді підрядної організації ТОВ «МЕТІНВЕСТПРОМСЕРВІС» у складі керівника робіт ОСОБА_3 , чергових слюсарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , електрогазозварника ОСОБА_7 на виконання робіт з ревізії приводу, заміні роликів, заміні чистителю, ремонту конвеєрного ставу та огорожі конвеєра ОБ-7 у корпусі огрудкування.

О 10 годині 10 хвилин після виконання заходів , передбачених нарядом-допуском, ОСОБА_1 , допустив бригаду до роботи.

З 10 годин 10 хвилин до 14 годин 40 хвилин ОСОБА_1 займався організацією та контролем виконання ремонтних робіт іншого обладнання дільниці.

О 07 годині 40 хвилин машиніст крану виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування фабрики огрудкування ОСОБА_8 пройшла предзмінний медичний огляд та отримала від механіка виробничої дільниці з ремноту та утримання механічного устаткування фабрики огрудкування ОСОБА_9 письмовий наряд на керування електромостовим краном № 1 та інструктаж з безпечного виконання робіт.

Перед початком робіт ОСОБА_8 виконала огляд електромостового крану, зауважень з технічного стану електромостового крану не виявила, про що зробила відповідні записи у вахтовому журналі.

У процесі роботи електромостовий кран під керуванням ОСОБА_8 був задіяний для підйому вантажів натяжної станції конвеєра ОБ -7. Після чого ОСОБА_8 переїхала Краном до посадкового майданчику.

Близько 13 години 10 хвилин ОСОБА_8 отримала виклик від ОСОБА_1 та під`їхала електромостовим краном до місця ремонту конвеєра ОБ-7.

О 14 годині 00 хвилин були розпочаті роботи з опускання вантажів натяжної станції конвеєра ОБ -7 за допомогою Крану.

Під час проведення робіт ОСОБА_4 знаходився на майданчику обслуговування натяжної станції конвеєра (відмітка 9,00 м.) та подавав команди машиністу крана.

ОСОБА_5 знаходився на майданчику (відмітка 0,00 м.) біля драбини підйому на площадку обслуговування натяжної станції та виконував спостереження за канатами вантажів.

О 14 годині 45 хвилин на місце роботи підійшов ОСОБА_1 . Він зупинився на майданчику (відмітка 0,00 м.) біля стіни приміщення маслостанції чашевого огрудковувача № 74 та наглядав за веденням робіт.

Після закінчення робіт ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_8 про те, що електромостовий кран більше не потрібен, спустився з майданчику обслуговування натяжної станції на майданчик (відмітка 0,00 м.) та, обійшовши конвеєр, почав оглядати блоки канатів вантажів.

Близько 15 годин 00 хвилин машиніст крана ОСОБА_8 , подавши звуковий сигнал, почала рух вантажного візка електромостового крана в напрямку протилежному від кабіни з метою встановлення в положення, що виключає зачеплення гаків під час руху електромостового крана до посадкового майданчика.

Коли вантажний візок зрівнявся з кабіною електромостового крана лобове вікно обірвалося і впало на відмітку 0.00 м. При падінні вікно вдарило ОСОБА_1 по лівій нозі.

ОСОБА_8 припинила рух механізмів електромостового крана, виглянула через отвір вікна, яке обірвалось та побачила механіка ОСОБА_1 , який сидів на підлозі, переді ним знаходилося обірване вікно кабіни, про що телефоном сповістила ОСОБА_9

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , почувши звук падіння предмету з висоти, підбігли до ОСОБА_1 та знаходилися біля ньогое до прибуття бригади медичної допомоги.

Приблизно о 15 годині 00 хвилин на місце події прибув провідний фахівець відділу охорони праці ПРАТ «ЦГЗК» ОСОБА_10 , який знаходився неподалік та почув шум, та телефоном викликав медичну допомогу оздоровчого пункту ВВ № 3 ЛДЦ ТОВ «МЕДІКОМ КРИВБАС».

О 15 годині 15 хвилин до місця події прибули медичні сестри ВВ №3 ОДЦ ТОВ «МЕДІКОМ КРИВБАС» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та надали ОСОБА_1 першу допомогу.

О 15 годині 50 хвилин автомобілем медичної допомоги ВВ № 3 ЛДЦ «МЕДІКОМ КРИВБАС» ОСОБА_1 було доставлено до комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня № 16» Криворізької міської ради».

У пункті 7 Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 13 листопада 2023 року о 15 год.00 хв. від 21.11.2023 року, зазначено, що нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 , механіком виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування фабрики огрудкування, визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом та складено АКТ за формою Н-1/П.

У пункті 8 Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 13 листопада 2023 року о 15 год.00 хв., від 21.11.2023 року, зазначено, осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, а саме, ОСОБА_9 , який порушив п.п.2.2.1, 2.2.6 розділу 2 «Посадової інструкції механіка бригади з ремонту устаткування дільниці випалювання обкотишів виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування фабрики огрудкування» (а.с.11-16).

Внаслідок виробничої травми ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності - 75 % та ІІ групу інвалідності. Дана обставина підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 143641 від 06.03.2024 року (а.с.18).

Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 125/25/707/В від 22.04.2025 року Позивачу повторно встановлено 75 % втрати працездатності та залишено ІІ групу інвалідності, з датою повторного оцінювання 01.04.2026 року (а.с.19-21).

За таких підстав, суд вважає доведеним, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 13.11.2023 року о 15:00 годині, є таким, що стався на виробництві під час виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків, та травма отримана від обладнання, внаслідок порушення посадових обов`язків посадовими особами підприємства.

Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Ст. 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.1,п.1ч.2,ч.3-5ст.23ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 рокуу справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико-соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем, як роботодавцем, на якого покладається обов`язок забезпечувати безпечні і нешкідливі умови праці, права позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, що призвело до нещасного випадку на виробництві та втрату професійної працездатності у розмірі 75 % та встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, та відповідно до заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає постійного лікування, тобто суд вважає доведеним наявність моральної (немайнової) шкоди; доведеним обов`язок саме відповідача, як заподіювача такої шкоди по її відшкодуванню; доведеним наявність причинного зв`язку між шкодою і діями (бездіяльністю) відповідача та права позивача на відшкодування такої шкоди.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує заявлений позивачем розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку він оцінив в 680 000 грн., розмір втрати професійної працездатності у розмірі 75 %, встановлення позивачу у зв`язку з нещасним випадком на виробництві ІІ -ї групи інвалідності, характер отриманих позивачем травм внаслідок нещасного випадку на виробництві, тяжкість наслідків, які настали у здоров`ї позивача після отримання травм, які позивач отримав внаслідок нещасного випадку на виробництві, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, глибину фізичних та душевних страждань позивача за наведених обставин.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також враховуючи судову практику при розгляді аналогічних спорів, суд визначає суму грошового відшкодування, завданої позивачу моральної шкодив у розмірі 400 000 грн.

При вирішенні питання щодо оподаткування сум, які стягнуто судом на відшкодування завданої моральної шкоди, суд посилається на правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 21.05.2025 року у справі № 235/3143/24, відповідно до якого, проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди;

цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів;

можливість вирішення цивільного позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди не потребує залучення до участі у такій справі Верховної Ради України та/або Державної податкової служби України;

правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

З урахуванням викладеного: (1) необґрунтованим є вирішення судами у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів». Це є підставою для відповідної зміни судових рішень.

Отже, враховуючи наведений правовий висновок Верховного Суду, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення грошового відшкодування завданої моральної шкоди без утримання податку, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 4 000 грн.

За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 6 - 13, 76-81, 89, 137-141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ідентифікаційний код юридичної особи в , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 400 000,00 ( чотириста тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 4 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження юридичної особи: : 50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, .

Рішення складено 29 серпня 2025 року.

Суддя: Ю. В. Ведяшкіна