Справа № 505/3467/17
Провадження № 2/505/717/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.07.2025 року м.Подільськ Одеської області

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Павловської Г. В.

при секретарі Киларь Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП « ОСОБА_2 » про стягнення недоплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Осокіна С.Ю. звернулась 26.12.2017 року в суд з позовною заявою до відповідача до ФОП « ОСОБА_2 » та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 26394 грн.

29.05.2019 року представник позивачки - адвокат Осокін С.Ю. надав уточнену позовну заяву, яка зареєстрована вканцелярії суду за вх.№4788 та просить стягнути з відповідача недоплачену заборгованість по заробітній платі в сумі 39587,94. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 в порядку ст. 117 КЗпП Укрїни 82822,62 грн. та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заподіяну порушенням її трудових прав моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до трудового договору, який був укладений між позивачкою як працівником та відповідачем, як працедавцем з 01.12.2012 року по 09.09.2017 року позивачка працювала на посаді продавця в магазині в с.Нестоїта Подільського району Одеської області.

Протягом всього періоду праці відповідач порушувала права позивача, передбачені законодавством про працю, оскільки недоплачувала належні до виплати суми заробітної плати, видавала заробітну плату нижче від встановленою державою мінімальної заробітної плати.

Так, з 20.01.2012 року по 31.07.2017 року відповідач сплачувала заробітну плату в сумі 1100 грн. щомісяця, незважаючи на зміну в бік збільшення мінімальної заробітної плати, хоча праця продавця є кваліфікованою та повинна оплачуватися вище ніж мінімальна заробітна плата.

В період з 20.01.2012 року по 09.09.2017 року відповідачкою не доплачено позивачці, з огляду на динаміку зросту мінімальної заробітної плати 39 587,94 грн.

Після припинення трудових правовідносин та звільнення, відповідачем порушені вимоги ст.ст. 47, 116 КЗпП України, оскільки з позивачкою не проведено розрахунок та їй не видана трудова книжка.

На неодноразові звернення з вимогою виплатити недоплачену заробітну плату та розрахуватися відповідач не реагує і тим самим продовжує порушувати трудові права позивачки, передбачені ст. 43 Конституції України, ст.ст. 116,94 КЗпП України.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини відповідача належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КзпП України, відповідач повинен виплатити позивачці середній заробіток за весь період затримки розрахунку, оскільки з моменту звільнення до теперішнього часу, в зв`язку із неправомірним утримуванням відповідачем трудової книжки позивач не має можливості працювати, а затримки розрахунку відбувається з вини відповідача.

Таким чином наявні правові підстави для застосуванні дії ст. 117 КЗпП України та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з 10.09.2017 року по 31.05.2019 року у розмірі 82822,62 грн.

Крім матеріальної шкоди неправомірними діями відповідачу спричинена також і моральна шкода, яка полягає у тому, що через відмову виплатити розрахунок позивачка не має можливості на гідному рівні забезпечити всім необхідним свою сім`ю, через відсутність засобів існування в сім`ї позивачки виникають складні напружені відносини, позивачки і члени її сім`ї відчувають нервозність і дискомфорт свого життя, позичати гроші у знайомих, результати праці позивача є єдиним джерелом її сім`ї.

Утримуванням трудової книжки позивача відповідач унеможливлює працевлаштування позивача, адже відповідно до ч. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору працівник повинен надати трудову книжку, позивач є єдиним годувальником своєї сім`ї.

Тому, розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 20000 грн., які слід стягнути з відповідача на її користь.

Ухвалою суду від 22.07.2025 року відмовлено представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Осокіну Сергію Юрійовичу в прийнятті уточненої заяви від 29.04.2024 року.

В судовому засіданні, яке було призначено на 14.07.2020 року позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Осокін С.Ю. позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона укладала договір з ФОП « ОСОБА_2 », заробітну плату вона отримувала в розмірі 900 грн. потім 1100 грн. до 09.09.2017 року, а згідно трудового договору заробітна плата 1150 грн. Трудову книжку їй не видавали через те, що потрібно було заплатити 3000 грн. за прострочений товар.

В судові засідання, які були призначені 11.04.2019 року, 16.06.2020 року, 22.04.2021 року, 28.09.2021 року відповідачка ФОП « ОСОБА_2 » не з`являлась, про причини неявки суду не повідомляла.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона мешкає по АДРЕСА_1 , позивачку знає, відносини у них нормальні, відповідачку також знає, відносин між ними немає ніяких. Зазначила, що з позивачкою разом працювала в магазині в с.Нестоїта Подільського району Одеської області з 2006 року. Вони працювали в одному приміщенні, тільки вхід до приміщення магазинів у них був різний.

Позивачка працювала у ФОП « ОСОБА_2 », та розповідала їй, що ФОП ОСОБА_2 надавала продукти для продажу, які вже були прострочені. Зазначила, що вона працювала з 2006 року до 2018 року у ФОП « ОСОБА_4 », а позивачка з 2011 року по 2017 рік у ФОП « ОСОБА_2 »

Пояснила, що коли позивач захотіла звільнятись їй сказали заплатити за прострочений товар, тільки тоді їй повернуть трудову книжку. Зазначила, що заробітну плату виплачували, а відпустку ніколи не давали, але їй невідомо скільки отримувала заробітної плати ОСОБА_1 про отримання заробітної плати вони ніде не розписувались, заробітна плата у неї була менша за мінімальну.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивачку вона знає, це її матір. Зазначила, що мати працювала продавцем у ФОП « ОСОБА_6 », вони уклали договір через центр зайнятості. З 2017 року її мати не працює, оскільки їй не віддавали трудову книжку, допоки вона не розрахується за прострочений товар.

В судове засідання, призначене на 22.07.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Осокін С.Ю. не з`явився, але надав заяву, яка зареєстрована в канцелярії Подільського міськрайонного суду Одеської області за вх.№11354, в якій просив судове засідання провести без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягає, та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

22.07.2025 року в судове засідання відповідачка та її представник - адвокат Івасишин В.П. не з`явились, від представника відповідачки ФОП « ОСОБА_2 » - адвоката Івасишина В.П. до суду надійшло клопотання, яке зареєстроване в канцелярії суду за вх.№6728 від 29.04.2025 року, в якому просив розглянути вищевказану справу у його відсутність. Зазначив, що ОСОБА_7 (Коломієць) визнана інвалідом 1 групи з 11.10.2021 року, потребує сторонньої допомоги, тому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 20.01.2012 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено трудовий договір, відповідно до умов якого, працівник зобов`язаний виконувати роботу продавця, роботодавець зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 1150,00 грн на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.. Також трудовим договором передбачено, що заробітна плата працівника підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному законодавством про прибутковий податок з громадян. Працівники, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Трудовий договір зареєстрований від 20.01.2012 року за №1, згідно відповіді в.о. директора Муратової С.Г. №21 від 05.01.2018 року вищевказаний трудовий договір не розірваний.

Згідно довідки про доходи, виданої ФОП « ОСОБА_2 », загальна сума доходу за період з січня 2016 року по червень 2016 року за винятком аліментів становить 8420 грн. 00 коп., а саме січень 2016 рік 1380 грн., лютий 2016 рік 1380 грн., березень 2016 рік 1380 грн., квітень 2016 рік 1380, травень 2016 рік 1450 грн., червень 2016 рік 1450 грн.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків №34547 від 30.01.2018 року ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2011 року по 3 квартал 2017 року отримувала доходи з таких джерел: СПД заробітна плата, СВК «Дружба народів» - надання майна у лізинг.

Також, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.09.2019 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Солом`янському районному у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25.09.2019 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №2288. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 ».

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК від 05.11.2021 року №790796 серія 12 ААВ, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом першої групи Б з 11.10.2021 року, загальне захворювання, потребує сторонньої допомоги.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця ОСОБА_9 за її рішенням відбулась 22.11.2021 09:55:40, 012001468, ОСОБА_10 , Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, підстава власне рішення.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з нормами статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

Відповідно до ст.ст. 21,22,34 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Судом встановлено, що позивач звільнилась із роботи за власним бажанням, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 04.07.2017 року.

Як вже зазначалося раніше згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків №34547 від 30.01.2018 року ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2011 року по 3 квартал 2017 року отримувала доходи з таких джерел: СПД заробітна плата (дата прийому на роботу - СВК «Дружба народів» - надання майна у лізинг.

Так, за два місяці першого кварталу 2021 року, згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 2780,00 грн. що становить 1150 грн., 00 грн. в місяць, тоді як розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1073 грн. 00 коп.

За другий квартал 2012 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3450,00 грн. що становить 1390 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2012 рік» - 1073 грн. 00 коп.

За третій квартал 2012 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3450,00 грн. що становить 1390 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1102 грн. 00 коп.

За четвертий квартал 2012 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3450,00 грн. що становить 1150 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1134 грн. 00 коп.

За перший квартал 2013 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3450,00 грн. що становить 1150 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2013 рік» становив - 1147 грн. 00 коп.

За другий квартал 2013 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3450,00 грн. що становить 1150 грн., 00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1147 грн. 00 коп.

За третій квартал 2013 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3450,00 грн. що становить 1150 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1147 грн. 00 коп.

За четвертий квартал 2013 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 4069,00 грн. що становить 1356 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1218 грн. 00 коп.

За перший квартал 2014 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3253,33 грн. що становить 1084 грн.,44 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2014 рік» становив - 1218 грн. 00 коп.

За другий квартал 2014 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3660,00 грн. що становить 1220 грн., 00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1218 грн. 00 коп.

За третій квартал 2014 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3660,00 грн. що становить 1220 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1218 грн. 00 коп.

За четвертий квартал 2014 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3691,00 грн. що становить 1230 грн. 33 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1301 грн. 00 коп.

За перший квартал 2015 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3660,00 грн. що становить 1200 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2015 рік» становив - 1218 грн. 00 коп.

За другий квартал 2015 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3660,00 грн. що становить 1220 грн., 00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1218 грн. 00 коп.

За третій квартал 2015 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 3820,00 грн. що становить 1273 грн.33 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1378 грн. 00 коп.

За четвертий квартал 2015 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 4140,00 грн. що становить 1380 грн. 00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1378 грн. 00 коп.

За перший квартал 2016 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 4140,00 грн. що становить 1380 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2016 рік» становив - 1378 грн. 00 коп.

За другий квартал 2016 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 4280,00 грн. що становить 1426 грн., 66 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1450 грн. 00 коп.

За третій квартал 2016 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 4350,00 грн. що становить 1450 грн.00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1450 грн. 00 коп.

За четвертий квартал 2016 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 4500,00 грн. що становить 1500 грн. 00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 1550 грн. 00 коп.

За перший квартал 2017 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 9600,00 грн. що становить 3200 грн.00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2017 рік» становив - 3200 грн. 00 коп.

За другий квартал 2017 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 9600,00 грн. що становить 3200 грн., 00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 3200 грн. 00 коп.

За два місяці третього кварталу 2017 року згідно вказаних відомостей позивачці була виплачена заробітна плата у розмірі 6400,00 грн. що становить 3200 грн.,00 грн. в місяць, розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив - 3200 грн. 00 коп.

Згідно вказаних відомостей дата звільнення працівника з роботи 01.09.2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Слід мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем не представлено належних та допустимих доказів в підтвердження існування заборгованості з недоплаченої заробітної плати та розмір такої заборгованості.

У період перебування позивача із відповідачем у трудових відносинах матеріалами справи не зафіксованого жодної скарги, звернення з боку позивача з приводу недоплати заробітної плати відповідно до встановленої державою мінімальної заробітної плати.

При цьому, досліджені судом під час розгляду справи докази: трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 20.01.2012 року, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №34547 від 30.01.2018 року, довідки про доходи доводять, що заробітна плата ОСОБА_11 виплачувалась не нижче встановленої державою мінімальної заробітної плати.

Докази, які були надані позивачкою у вигляді записів в зошиті суд не приймає до уваги, оскільки із вказаних записів не зрозуміло які нарахування ким і кому вони проводились.

Із урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП « ОСОБА_2 » про стягнення недоплаченої заробітної плати відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Г.В.Павловська