Справа № 496/3813/25
Провадження № 2/496/2625/25
У Х В А Л А

18 серпня 2025 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., вивчивши цивільну справу за позовом ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

До суду в системі «Електронний суд» надійшов позов ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» в якій представник просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ та судові витрати за об`єктом нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження права власності надано інформаційну довідку 166-9 від 11.06.2025 року про те, що садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Належить за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно відповіді з ЄДДР № 1527820 від 30.06.2025 р. відповідач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді на запит суду № 3207 від 06.08.2025 року, Нерубайська сільська рада повідомила, що гр. ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_3 та проживає в ньому без реєстрації.

У своїй Постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного суду зазначила, що наведені в ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого. Також в зазначеній постанові суд стверджує, що положення ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже, в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Відповідно до ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, що стосується розгляду справи за місцезнаходженням майна, то ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають за надання послуг.

Суд також не вбачає застосування ч 8. ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Позивачем не наведено доказів на застосування цієї норми, а виконувати свій обов`язок по сплаті комунальних послуг, відповідач може і знаходячись за своїм зареєстрованим місцем проживання у м. Запоріжжя.

Отже, справа не підсудна Біляївському районному суду Одеської області.

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду якщо справа належить до територіальної юрисдикції іншого суду.

Також, слід зазначити, що згідно до положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ураховуючи, що від штатної кількості 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки 6, веденням воєнного стану, відсутності поштової продукції, показники навантаження перевищують нормативні у 5 разів, передачі справ від інших 2-х судді, що створило додаткове навантаження, суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити питання про наявність підстав для відкриття провадження, призначення справи до розгляду та розглянути у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 32, 187 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Матеріали цивільної справи № 496/3813/25 за позовом ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та судових витрат передати за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя (69106 Україна м. Запоріжжя вул. Лізи Чайкіної 65).

Передача справи на розгляд іншого суду, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів після підписання ухвали суддею шляхом подачі апеляційної скарги через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя В.М. Буран