Провадження № 22-ц/801/1851/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 рокуСправа № 127/30556/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Венгрин О. О. в залі суду в м. Вінниці, повне судове рішення складено 01 листопада 2024 року,

у цивільній справі № 127/30556/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за договором, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів шляхом зобов`язання припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за договором, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є споживачем фінансових послуг АТ КБ «Приватбанк» та згідно із укладеним між ними договором №SAMDN2674 від 05.09.2013 позивачу було відкрито кредитний рахунок НОМЕР_1 з кредитним лімітом 36 000,00 грн. З березня 2022 року по сьогоднішній день вона постійно проживає в державі Грузія, тому перебуваючи за межами України, не використовувала кредитний ліміт. Наприкінці вересня 2022 року їй подзвонили працівники АТ КБ «Приватбанк» з вимогою сплатити борг та відсотки за користування кредитними коштами. Після цього їй стало відомо, що в період з 24.07.2022 по 26.07.2022 з вказаного рахунку без її відома банком були проведені перекази грошових коштів на загальну суму 35 886,61 грн та здійснено нарахування відсотків за використання кредитного ліміту. Станом на кінець доби 26.07.2022 залишок після операції становив 35 886,61 грн. В подальшому банком здійснювалось списання відсотків за використання кредитного ліміту. За даним фактом, через свого представника за довіреністю ОСОБА_2 , 30.09.2022 вона звернулася до Відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо невідомих осіб, які отримали доступ до онлайн-банкінгу та заволоділи коштами в сумі 35 000,00 грн. На тепер досудове розслідування за фактом шахрайських дій з її банківськими рахунками в АТ КБ «Приватбанк» триває. 19.10.2022 її представник звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою, в якій вимагав зупинити нарахування відсотків, штрафних санкцій за кредитом, а також просив вирішити питання про відновлення залишку коштів по кредитному рахунку НОМЕР_1 станом на 23.07.2022. У відповідь на цю заяву АТ КБ «Приватбанк» своїм листом №20.1.0.0.0/7-221024/27408 від 25.10.2022 в задоволенні заяви відмовило, посилаючись на основний принцип кредитування - зворотності, та заборону банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам за аналогічними договорами. При цьому, АТ КБ «Приватбанк» не врахувало, що вона своїми діями чи бездіяльністю ніяким чином не сприяла втраті чи незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що свідчить про відсутність її вини у списанні (переказі) грошових коштів з рахунку НОМЕР_1 . Вважає, що відмова банку у зупиненні нарахування відсотків та у відновленні залишку кредитних коштів, що були списані без її відома з рахунку НОМЕР_1 , є неправомірною.

За наведених обставин позивач просить зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» зупинити нарахування за рахунком НОМЕР_1 та всіма додатковими рахунками за договором №SAMDN2674 від 05.09.2013 в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за використання з 24.07.2022 по 26.07.2022 кредитного ліміту в розмірі 36 000,00 грн; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 та всіх додаткових рахунках за договором №SAMDN2674 від 05.09.2013 станом на 23.07.2022.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2023 у справі №127/10999/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 22.12.2023, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2013 в розмірі 35 846,61 грн, з яких: 35 846,61 грн - заборгованість за тілом кредиту, а також 2 192,63 грн судового збору. При цьому суд виходив з того, що у справі №127/10999/23 суд апеляційної інстанції вже частково встановив обставини, які позивач оспорює у цій справі.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У липні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2024 року, подала апеляційну скаргу разом з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 15 липня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 липня 2025 року витребувано з суду першої інстанції матеріали вказаної судової справи.

На виконання вимог цієї ухвали витребувана справа надійшла до суду апеляційної інстанції 23 липня 2025 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 липня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2025 року справу призначено до розгляду 26 серпня 2025 року о 11:40 год з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Основними доводами апеляційної скарги є те, що апелянт не погоджується з твердженнями суду першої інстанції про факт часткового встановлення обставин, викладених у позові, судом апеляційної інстанції у справі №127/10999/23.

Зауважує, що нею було подано позовну заяву з додержанням вимог ст. 175 ЦПК України, оскільки у справі №127/30556/23 інший предмет позову. При цьому доказуванню підлягали обставини зупинення нарахування відсотків, штрафних санкцій за кредитом, а також вирішення питання про відновлення залишку коштів по кредитному рахунку станом на 23.07.2022.

Оскільки ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю ніяким чином не сприяла втраті чи незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що свідчать про відсутність її вини у списанні грошових коштів з її рахунку.

Вказує, що місцевий суд в оскаржуваному рішенні, посилаючись на зміст постанови Вінницького апеляційного суду від 22.12.2023 у справі №127/10999/23, не бере до уваги той факт, що у матеріалах справи перебувала належним чином завірена довідка про перетин державного кордону Грузії ОСОБА_1 .

Таким чином вважає, що судом першої інстанції не було достатньо оцінено надані позивачем докази та твердження позовної заяви, що суперечить вимогам статей 89, 265 ЦПК України.

Щодо твердження місцевого суду про повідомлення правоохоронних органів та відповідача про факт шахрайських дій із банківським рахунком через 2 місяці від дня події, вказує, що 26.07.2022 позивачу стало відомо про факт здійснення із її банківськими рахунками шахрайських дій. У зв`язку із чим представник останньої невідкладно звернувся до департаменту кіберполіції у Вінницькій області Національної поліції України, при цьому до матеріалів справи нею було залучено лише витяг із ЄРДР.

Крім того зазначає, що у той ж день на цілодобовий телефон підтримки клієнтів ПриватБанку «3700» нею здійснився телефонний дзвінок із повідомленням банку про протиправні дії із кредитними коштами. Проте учасниками справи визнається, що даним дзвінком працівниками банку не було здійснено жодних необхідних дій, в тому числі не проведено службового розслідування та не здійснено блокування рахунку. Однак судом не з`ясовувались обставини ініціації платіжних операцій, які б мали вирішальне значення при розгляді цієї справи, а тому апелянт стверджує про неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Отже, на переконання апелянта, судом не було належним чином досліджено усіх доказів на достатність та достовірність викладених підстав звернення до суду.

Вважає, що відповідачем не було доведено факту, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому у матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи, що свідчили б про неправомірні дії позивача, які б слугували розкриттю її даних.

Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

АТ КБ «Приватбанк» не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Оськін Ю. В. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Рой В. Л. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції, ухвалене у цій справі залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2023 у справі №127/10999/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2013 в розмірі 35 846,61 грн, з яких: 35 846,61 грн - заборгованість за тілом кредиту, а також 2 192,63 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.86-87).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.12.2023 у справі №127/10999/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2023 залишено без змін (а.с. 65-69).

З урахуванням вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України судом першої інстанції взято до уваги обставини, встановлені постановою Вінницького апеляційного суду від 22.12.2023 у справі №127/10999/23, на підставі яких апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, проведення яких вона заперечує у цій справі.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення частково не відповідає зазначеним вимогам з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, в якому просила суд: зобов`язати відповідача припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за договором №SAMDN2674 від 05.09.2013, зобов`язати відновити залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 та всіх додаткових рахунках за договором №SAMDN2674 від 05.09.2013 станом на 23.07.2022 (а.с.1-3).

Позивач зазначала, що наприкінці вересня 2022 року їй подзвонили працівники АТ КБ «Приватбанк» з вимогою сплатити борг та відсотки за користування кредитними коштами. Після цього їй стало відомо, що в період з 24.07.2022 по 26.07.2022 з її рахунку без її відома банком були проведені перекази грошових коштів на загальну суму 35 886,61 грн та здійснено нарахування відсотків за використання кредитного ліміту.

02.02.2024 позивач подала уточнену позовну заяву про захист прав споживачів, в якій просила визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання грошових коштів в сумі 35 846,61 грн з банківського рахунку (рахунків) ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» за період з 24.07.2022 по 26.07.2022 за кредитним договором №б/н від 11.04.2013; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 та всіх додаткових рахунках за кредитним договором №б/н від 11.04.2013 (за банківською випискою кредитний договір №SAMDN2674 від 05.09.2013) станом на 23 год 59 хв 23.07.2022 (а.с.78-80).

Суд першої інстанції 26.03.2024 протокольно ухвалив відмовити в прийнятті уточненої позовної заяви та повернути її позивачу (а.с.122).

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України)

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом, або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Банк має право надавати платіжні послуги відповідно до Закону України «Про платіжні послуги» з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, що регулюють діяльність банків.

Відповідно до пунктів 2-5 частини двадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Судом апеляційної інстанції встановлено і не заперечується сторонами у справі, що згідно із укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» кредитним договором № б/н від 11 квітня 2013 року, позивачу було відкрито картковий рахунок НОМЕР_2 з максимальним кредитним лімітом 36 000,00 грн.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, позивач оспорює операції зі списання коштів з указаного рахунку, які були здійснені з 24.07.2022 по 26.07.2022 на загальну суму 35 886,61 грн.

За даним фактом, через свого представника за довіреністю ОСОБА_2 , 30.09.2022 вона звернулася до Відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо невідомих осіб, які отримали доступ до онлайн-банкінгу та заволоділи коштами в сумі 35 000,00 грн (а.с.13).

З доданого до позовної заяви витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, вбачається, що заяву до Відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції ГУНП У Вінницькій області Коваль В. Є. подав 05.10.2022, тобто через понад 2 місяці з моменту здійснення операцій, які зі слів ОСОБА_1 нею не вчинялись (а.с.14).

19.10.2022 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою, в якій вимагав зупинити нарахування відсотків, штрафних санкцій за кредитом до встановлення працівниками поліції невідомих осіб, які неправомірно заволоділи коштами, оскільки кошти з карток він не знімав та кредитними коштами не користувався (а.с.15).

При цьому, матеріали позовної заяви не містять інших доказів повідомлення АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 , що платіжні операції, проведені з 24.07.2022 по 26.07.2022 з використанням карткового рахунку НОМЕР_2 на загальну суму 35 886,61 грн за рахунок кредитного ліміту виконані не нею, а іншою особою.

АТ КБ «Приватбанк» своїм листом №20.1.0.0.0/7-221024/27408 від 25.10.2022 в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовило з посиланням на загальні норми ЦК України, що регулюють кредитні правовідносини (а.с.35).

ОСОБА_1 вважає, що АТ КБ «Приватбанк» не врахувало, що своїми діями чи бездіяльністю вона ніяким чином не сприяла втраті чи незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що свідчить про відсутність її вини у списанні (переказі) грошових коштів з карткового рахунку.

Також посилається на те, що у матеріалах справи перебувала належним чином завірена довідка про перетин ОСОБА_1 державного кордону Грузії з 1 березня 2022р. по 11 липня 2023 р. (а.с.18).

Отже, на переконання позивача, відмова банку у зупиненні нарахування відсотків та у відновленні залишку кредитних коштів, що були списані без її відома з карткового рахунку, є неправомірною.

У справі встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2023 у справі №127/10999/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2013 в розмірі 35 846,61 грн, з яких: 35 846,61 грн - заборгованість за тілом кредиту, а також 2 192,63 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.86-87).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.12.2023 у справі №127/10999/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2023 залишено без змін (а.с.65-69).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, звертаючись 02.10.2023 до суду з позовом про захист прав споживачів ОСОБА_1 , як під час розгляду справи судом першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не зазначає яке саме право позивача, як споживача фінансових послуг, порушено, тим самим намагається уникнути відповідальності за вказаним судовим рішенням шляхом захисту матеріального права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).)

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду від 10 02 2021 року у справі № 754/5841/17).

КЦС ВС у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18 зазначив про необхідність розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосовування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву. клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Отже приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про захист прав споживачів) не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, однак належним чином не надав оцінку усім підставам позову ОСОБА_1 та наданим нею доказам.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2024 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, враховуючи, що оскаржуване рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2024 року змінено лише в мотивувальній частині, підстави для розподілу (перерозподілу) судових витрат у справі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник