КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/430/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6221/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до Баришівського відділу державної виконавчої служби Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про зняття обтяження (арешту) (спеціального розділу), вилучення із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо арешту,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року, ухваленого під головуванням судді Чальцевої Т.В.,-

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Позивач просила скасувати арешт, вилучивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо арешту: реєстраційний номер обтяження 36360845, накладеного на підставі постанови про арешт майна, серія та номер 52133646, виданий 28 квітня 2020 року, обтяжувач: Баришівський РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), особа, майно/права якого обтяжуються: ОСОБА_3 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_3 позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова О.В. із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивачу стало відомо про існування обтяження у виді арешту на все нерухоме майно ОСОБА_3 .

Враховуючи, що виконавче провадження у якому накладено арешт знищено, відтак, у позивач відсутня можливість оскаржити дії державного виконавця щодо накладення арешту.

Позивач просила задовольнити позовні вимоги, оскільки вказаним арештом порушується його право на спадкування.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 ,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для зняття арешту з майна та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова О.В. із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Під час підготовки матеріалів спадкової справи позивачу стало відомо про існування обтяження у виді арешту на все нерухоме майно ОСОБА_3 . Міститься запис про обтяження: реєстраційний номер обтяження 36360845, накладеного на підставі постанови про арешт майна, серія та номер: 52133646, виданий 28 квітня 2020 року, обтяжувач: Баришівський РВ ДВС ЦМУМІЮ (м. Київ), ; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначила, що накладеним арештом на нерухоме майно порушуються права позивача на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження в Баришівському РВ ДВС ЦМУМІЮ (м. Київ) 07 вересня 2016 року відкрите виконавче провадження № 52133646 на підставі виконавчого листа № 758/10427/15-ц виданого 18 січня 2016 року виданого Подільським районним судом м. Києва; боржник: ОСОБА_3 ; стягувач: ПАТ КБ «Приват банк», про стягнення заборгованості. Виконавче провадження знаходиться в стані «завершено».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. ч.1 та 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Частини 3 та 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. ч. 4 та 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Так, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 зроблено висновок, що: «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Збереження дії арешту на майно боржника після виконання рішення суду спрямоване на забезпечення виконання боржником обов`язку зі сплати виконавчого збору, передбаченого законом.»

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року № 758/10427/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі21 895 грн 59 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1 218 грн 00 коп.

За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До позивача, як спадкоємця ОСОБА_3 , перейшли обов'язки щодо виконання вимоги кредитора в межах вартості успадкованого майна.

Так, матеріали справи не містять доказів виконання заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року № 758/10427/15-ц, сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та звернення до Баришівського відділу державної виконавчої служби Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту майна.

Відтак, заходи примусового виконання рішення у вигляді арешту на транспортний засіб боржника відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» мають діяти до повного виконання боржником обов`язку зі сплати заборгованості та виконавчого збору.

Висновок суду першої інстанції, щодо відсутності правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_3 є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 порушує право позивача на спадкування, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не є підставою для зняття накладеного арешту за відсутності належних доказів виконання заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року № 758/10427/15-ц, сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

Апелянтом не надано підтверджень, які б свідчили про необґрунтованість судового рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 21 листопада 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко