ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/573/24
Провадження № 22-ц/821/1082/25
категорія: 305020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Глущенко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гупала Максима Михайловича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, у складі головуючого судді Єщенко О. І.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із даним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 1990 року проживала разом із ОСОБА_3 і вони вирішили побудувати власний будинок.

Зазначає, що ОСОБА_3 звернувся до Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області про отримання земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку і господарсько-побутових споруд.

Відповідно до рішення № 19 (1) від 20.08.1993 ОСОБА_3 було передано земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,25 га для будівництва.

В подальшому ОСОБА_3 було отримано рішення № 77 від 21.04.1995 «Про надання дозволу на розміщення об`єктів будівництва в населених пунктах району» та отримано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику.

Надалі у неї з ОСОБА_3 виникли розбіжності і вони вирішили розійтися, при чому домовилися, що розпочате будівництво по АДРЕСА_1 залишиться їй і ОСОБА_3 , написавши заяву, відмовився від даної земельної ділянки.

Рішенням сесії Кочубіївської сільської ради XVІІІ № 4-5(54) від 30.09.1998, їй надано в користування 0,25 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку та господарських споруд.

Вказує, що після отримання в користування земельної ділянки та відповідно до будівельного паспорту, нею здійснено певний комплекс робіт, а саме: розчищено територію, залито фундамент та завезено будівельні матеріали цеглу. Далі у неї були фінансові проблеми, зміна роботи і вона зупинила забудову вказаної ділянки, потім інші справи і забудовою земельної ділянки вона не займалася.

У 2023 році вона вирішила оформити у приватну власність надану їй в користування земельну ділянку та відновити будівництво.

При прибутті на місце вона виявила, що земельна ділянка повністю засіяна разом з іншими ділянками соєю, тобто фактично її земельна ділянка була захоплена невідомою їй особою.

В подальшому вона звернулась до ТОВ «ТЕРРА ПРОФЕШИНАЛ ГРУП» та уклала договір № 169 від 17.05.2023 на проведення топографо-геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Позивач зазначає, що 24.11.2023 отримала повідомлення, відповідно до змісту якого на камеральному етапі було встановлено, що в межах даної земельної ділянки зареєстровано ділянку з кадастровим № :01:002:0063, яка передана у власність іншій особі.

При зверненні до Паланської сільської ради їй було надано рішення № 22-116/VІІІ від 09.11.2021 про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки, площею 0,2500 га (кадастровий номер :01:002:0063) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , яка є паралельною вул. Уманській, між собою вони перетинаються тильними сторонами і однозначно одна земельна ділянка не може бути одночасно на АДРЕСА_1 та вул. Б. Хмельницького.

В результаті передана їй у користування земельна ділянка по АДРЕСА_1 на підставі рішення Паланської сільської ради була передана іншій особі, в результаті чого було порушено її права.

Крім цього, не зрозуміло яким чином земельна ділянка, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки при передачі іншому власнику було зазначено як АДРЕСА_2 .

Просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення Паланської сільської ради № 22-116/VІІІ від 09.11.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) та передачу земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 АДРЕСА_2 »; припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0063, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0063, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , номер відомостей про речове право: 45244211 від 19.11.2021.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2025 рокув задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність порушення її прав та законних інтересів, адже вимоги позивача фактично зводяться до неправомірного позбавлення ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яка набута у спосіб, визначений законом, а порушень при її передачі у його власність рішенням Паланської сільської ради № 22-116/VІІІ від 09.11.2021 судом першої інстанції не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 адвокат Гупало М. М. просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не взято до уваги, що позивач ще на стадії формування земельної ділянки при зверненні до проектної організації та замовлення встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виявила порушення свого права, як користувача.

Так проектна організація, під час виготовлення технічної документації із землеустрою, при проведенні топографо-геодезичних робіт виявила, що в межах земельної ділянки, яка передана в користування знаходиться інша земельна ділянка з уже визначеним кадастровим номером № :01:002:0063 і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ..

Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів того, що надана земельна ділянка вилучалася є необґрунтованим, адже її ділянку не вилучали і згідно рішення з архіву за нею так і рахується право користування на земельну ділянку, що і підтверджується Паланською сільською радою.

Вважає, що висновок суду про відсутність порушеного права є необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу Паланська сільська рада зазначила, що не погоджується із обставинами на яких ґрунтується апеляційна скарга та вважає, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, тому просить відмовити в її задоволенні, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Зазначає, що приймаючи рішення № 22-116/VIІІ від 09.11.2021, Паланською сільською радою було в повному обсязі дотримано положення вказаних вище положень законодавства що є підтвердженням необґрунтованості та безпідставності заявлених вимог про скасування даного рішення.

Крім того, підкреслює, що позивачем не зазначено жодних фактів та обставин порушення положень законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення Паланської сільської ради № 22-116/VIІІ від 09.11.2021.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Згідно з рішенням Кочубіївської сільської ради Народних депутатів № 19 (1) від 20.08.1993 вирішено: надати ОСОБА_3 у власність земельну ділянку в АДРЕСА_3 , площею 0,25 га, для будівництва індивідуального житлового будинку і господарсько-побутових споруд; просити Уманську райдержадміністрацію дозволити ОСОБА_3 будівництво індивідуального житлового будинку і господарсько-побутових споруд на виділеній земельній ділянці; зобов`язати ОСОБА_3 до одержання у відділі архітектури та містобудування району «Будівельного паспорта» і реєстрації його у виконкомі сільської ради не розпочинати будівництво (а.с. 15).

Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки ОСОБА_3 на будівництво будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 було виготовлено 27.03.1995 Відділом архітектури і містобудування Уманської районної державної адміністрації (а.с. 12).

Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Уманської районної ради народних депутатів № 77 від 21.04.1995 дозволено ОСОБА_3 будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 та видати «Паспорт на забудову садиби» (а.с. 12 зворот).

Рішенням № 4-5 від 30.09.1998 четвертої сесії сільської ради ХХІІІ скликання Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області вирішено надати ОСОБА_1 0,25 га по АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд, вилучену ріш. 10-2/118 від 8.12.1997 у ОСОБА_3 згідно заяви. Зазначене підтверджується архівним витягом Архівного відділу Уманської районної державної адміністрації Черкаської області № 04-05/151 від 16.05.2023 (а.с. 11).

Листом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 06.11.2023 № 02-10/2446 на звернення ОСОБА_1 від 25.10.2023 надіслано копію рішення Паланської сільської ради від 09.11.2021 № 22-116/VІІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) та передачу земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 » (а.с. 16).

Відповідно до рішення Паланської сільської ради від 09.11.2021 № 22-116/VІІІ: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) громадянину ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; передано громадянину ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер :01:002:0063) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362638336 від 22.01.2024, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0063, по АДРЕСА_2 (а.с. 20).

24.11.2023 за вих. № 482 директор ТОВ «Терра профешинал груп» повідомила ОСОБА_1 , що відповідно до договору № 169 від 17.05.2023, ними, ТОВ «Терра профешинал груп», було проведено топографо-геодезичні роботи щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована в АДРЕСА_1 (яка була передана гр. ОСОБА_1 відповідно до рішення Кочубіївської сільської ради від 30.09.1998 № 4-5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га) та на камеральному етапі було встановлено, що в межах даної земельної ділянки зареєстровано ділянку з кадастровим номером :01:002:0063, яка передана у власність іншій особі (а.с. 18).

Листом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області за вих. № 02-10/12 від 04.01.2024 повідомлено ОСОБА_1 , на її заяву від 03.01.2024 № 12/02-10 стосовно надання інформації про місце знаходження вулиці Богдана Хмельницького та перейменування вулиці Уманська в селі Кочубіївка Уманського району, таку інформацію. На території села Кочубіївка Паланської сільської ради знаходяться вулиця Богдана Хмельницького та АДРЕСА_1 . Після створення Паланської громади дані вулиці не перейменовувалися. Стосовно місця знаходження додано витяг із генерального плану (а.с. 21).

Відповідно до Витягу із генерального плану села Кочубіївка Паланської сільської ради, доданого до відповіді від 01.01.2024, вул. Б. Хмельницького та АДРЕСА_1 є паралельними, перетинаються лише тильними сторонами (а.с. 21-22).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі ОСОБА_1 та її адвокат Гупало М. М., за клопотанням яких 14 серпня 2025 року було відкладено розгляд справи.

Зокрема, представник ОСОБА_1 адвокат Гупало М. М. повідомлений через систему «Електронний суд», підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Позивач ОСОБА_1 отримала судову повістку на 28.08.2025 на 12:30 год, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 356.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява №326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, §27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», №26976/06).

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 554/154/22 звертала увагу, що у процесуальному законодавстві принцип диспозитивності реалізується через засадниче правило «ne eat judex ultra petita partium» - немає суду за межами вимог сторін. Тобто у судовому процесі потрібно виходити з того, що саме стороні належить право обрати та визначити цілі свого звернення до суду. Суд не вправі змінювати обране особою спрямування, а помилка у праві має наслідком відмову у задоволенні вимог процесуального звернення або інші несприятливі правові наслідки. Вихід суду за межі заявлених доводів та вимог процесуального звернення конкурує з принципом змагальності, оскільки жодна сторона судового процесу не повинна спростовувати те, на що інша сторона не посилалася (п. 87, п. 88).

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. При цьому у спорах щодо захисту прав на землю при визначенні як предмета позову, так і способу захисту права та законного інтересу, слід враховувати положення спеціальних норми статті 152 Земельного кодексу України.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17, у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 921/504/20.

Підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами відповідного права особи на земельну ділянку, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права (невизнання, оспорювання, перешкоди у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

До аналогічних висновків Верховний Суд прийшов у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі №914/1521/17, від 12 червня 2018 року у справі № 916/2948/15, від 20 листопада 2018 року у справі №921/7/18.

Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджувала, що рішенням Паланської сільської ради № 22-116/VIІІ від 09.11.2021 порушено її права, а саме передана у користування їй земельна ділянка по АДРЕСА_1 перетинається тильними сторонами, з накладенням, із земельною ділянкою ОСОБА_2 , яка надана йому спірним рішенням.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 15 ст. 123 ЗК України визначено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Таким чином, у разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі №816/1920/17.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року у справі № 372/3519/17 (провадження № 61-9176св19) зазначено, що: орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Права власників земельних ділянок закріплені положеннями ч. 1 ст. 90 ЗК України, а в силу частини 2 зазначеної статті порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню у порядку, встановленому законом.

За змістом пункту г) ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів

Частинами ч. 1 ч. 3 ст. 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: завдання на складання технічної документації із землеустрою; пояснювальну записку; матеріали топографо-геодезичних робіт; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки; відомості про встановлені межові знаки.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану (ст. 198 ЗК України).

Стаття 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (ч. 6 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням № 4-5 від 30.09.1998 четвертої сесії сільської ради ХХІІІ скликання Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області вирішено надати ОСОБА_1 0,25 га по АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд, вилучену ріш. 10-2/118 від 8.12.1997 у ОСОБА_3 згідно заяви. Зазначене підтверджується архівним витягом Архівного відділу Уманської районної державної адміністрації Черкаської області № 04-05/151 від 16.05.2023.

Рішенням Паланської сільської ради від 09.11.2021 № 22-116/VІІІ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 та передано ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер :01:002:0063) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 в підтвердження своїх доводів посилалась на те, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0063 по АДРЕСА_2 , зареєстрована в межах земельної ділянки, площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , наданої їй, надала суду лише лист ТОВ «Терра профешинал груп» від 24.11.2023.

Доданий позивачем Витяг із генерального плану села Кочубіїка Паланської сільської ради підтверджує, що вул. Б. Хмельницького та АДРЕСА_1 є паралельними, та зареєстрована земельна ділянка по АДРЕСА_2 . Хмельницького теоретично не може бути на АДРЕСА_1 .

Інших доказів надано не було.

Разом з тим, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Клопотань проведення судової земельно-технічної експертизи, для підтвердження заявлених у позові обставин матеріали справи не містять.

Крім того, звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 не зазначала про неможливість отримання будь-яких доказів, не заявляла жодних клопотань про їх витребування у відповідності до вимог ст. 84 ЦПК України, яка регламентує витребування доказів.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не надала суду належних, достовірних та допустимих доказів про те, що сформована земельна ділянка ОСОБА_2 площею 0,2500 га (кадастровий номер :01:002:0063) накладається на земельну ділянку позивача, яка перебуває в стадії її формування, і тим самим зменшує її площу та унеможливлює її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі, як об`єкта цивільних прав, їй створені реальні перешкоди у реалізації її суб`єктивного права на набуття у власність вказаної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено в апеляційній скарзі представником адвокатом Гупалом М. М.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гупала Максима Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

О. В. Карпенко