Справа № 201/2919/25
Провадження № 2/201/2379/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої - дитини інваліда,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

11.03.2025р. ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Жиркевич Ю.А. (діє на підставі ордеру ДП №000044 від 11.03.2025р. - а.с. 27) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої - дитини інваліда (а.с. 1-3).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилалася на те, що 23.04.1994р. сторони уклали шлюб. В шлюбі у сторін народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною інвалідом з народження (важка форма атипічного аутизму, підгрупа А).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (натепер Соборний районний суд міста Дніпра) від 01.03.2023р. шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2019р. стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 лютого 2019 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2022р. стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів.

Дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 1 групи А з дитинства, безстроково, потребує постійного стороннього догляду та нагляду, обмежений в самообслуговуванні, здатності до самостійного пересування, спілкування, контролювання своєї поведінки.

З 2012 року позивачка з сином постійно мешкають в Болгарії, де ОСОБА_3 визнано повністю недієздатним. Посвідкою від 28.04.2023р. позивачку ОСОБА_1 , визнано піклувальником ОСОБА_3 .

На даний час дитина сторін є повнолітньою особою та знаходиться на утриманні позивачки. Позивачка отримує соціальну допомогу, але цих коштів недостатньо для забезпечення мінімальних потреб.

Відповідач проживає окремо та добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з повноліття ОСОБА_3 й довічно.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористався.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 21.04.2025р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 31).

Представник позивачки - адвокат Жиркевич Ю.А. в заяві від 20.08.2025р. просила проводити розгляд справи 20.08.2025р. за відсутності представника позивача, стягнути на користь позивачки з відповідача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 15 140 грн., позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 22.05.2025р. та 20.08.2025р., не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 тавідповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 1251 (а.с. 5).

З 2012 року позивачка із сином постійно мешкають в Болгарії.

Відповідно до копій витягів з реєстру територіальної громади позивачка разом із сином зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14 - 15).

Відповідно до копії ухвали (рішення) Окружного суду м. Благоєвград (Республіка Болгарія) від 11.11.2019р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано повністю недієздатним (а.с. 9-10).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2019р. було стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 лютого 2019 року (а.с. 16 - 18).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2022р. стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів (а.с. 21 - 22).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2023р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 19 - 20).

Згідно копії посвідки виданої Головою громади Санданскі (Республіка Болгарія) ОСОБА_4 від 28.04.2023р. позивачку ОСОБА_1 , визнано піклувальником ОСОБА_3 (а.с. 11-13).

Згідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 152191 від 07.11.2024р. ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства групи І-А, безтерміново, висновок про умови та характер праці: потребує постійного стороннього догляду та нагляду (зв. а.с. 6).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженою Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002, визначено порядок учинення консульської легалізації офіційних документів, складених за участю органів державної влади та органів місцевого самоврядування, або таких, що від них виходять, як на території України, так і за кордоном.

Водночас Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року (м. Гаага), згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, у тому числі і між Республікою Болгарія, з 22 грудня 2003 року.

Так, згідно Конвенції, апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

Судом встановлено, що на копії ухвали (рішення) Окружного суду м. Благоєвград (Республіка Болгарія) від 11.11.2019р. та копії посвідки виданої Головою громади Санданскі (Республіка Болгарія) Атанасом Стояновим від 28.04.2023р. міститься проставлення апостилю компетентним органом Республіки Болгарія.

Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За приписами ст.183СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно до вимог ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є непрацездатною особою, інвалідом з дитинства першої групи, потребує постійного стороннього догляду, його мати позивачка ОСОБА_1 доглядає за сином та утримує його, відповідач ОСОБА_2 як його батько є працездатним, тому суд вважає, що він може надавати матеріальну допомогу своєму непрацездатному сину.

Відповідачем не подано доказів щодо його матеріального стану, наявність утриманців та інших обставин, які підтверджують неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 , є непрацездатною особою - інвалідом першої групи «А» з дитинства, потребує постійного стороннього нагляду та догляду, а також матеріального утримання, враховуючи матеріальне становище позивача, дитини, працездатність відповідача, з метою захисту майнових прав дитини суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання непрацездатного повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу відповідача, щомісячно, безстроково, починаючи з 11.03.2025 р.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах сум платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

В заяві від 20.08.2025р. представник позивача просила стягнути на користь позивачки з відповідача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 15 140 грн.,

Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Так, повноваження адвоката Жиркевич Ю.А., підтверджені договором про надання правової допомоги від 11.11.2024р. та ордером серії ДП №000044 від 11.03.2025р. (а.с. 23, 27).

Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 11.11.2024р., укладеного між адвокатом Жиркевич Ю.А. та Клієнтом ОСОБА_1 . Бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно зі описом витрат пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу, який зазначений в позовній заяві (зв. а.с. 2 - 3), адвокат Жиркевич Ю.А. надала наступну правову допомогу: консультація клієнта, визначення правової позиції, укладання угоди, складання позовної заяви, формування позовної заяви із додатками та подання до суду, витрати на прибуття до суду та очікування судового засідання, судове засідання (із рахунку два судових засідання), гонорар успіху, кількість годин - 10 год., сума - 15 140 грн. (в розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2024р» - одна година роботи адвоката становить 1 514 грн.).

12.02.2025р. позивачка ОСОБА_1 оплатила на рахунок адвоката Жиркевич Ю.А. 15 140 грн., призначення платежу сплата за послуги адвоката, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL200252 від 12.02.2025р. (а.с. 25).

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Наявність договірних відносин між адвокатом Жиркевич Ю.А. та позивачем « ОСОБА_1 підтверджується ордером серії ДП №000044 від 11.03.2025р., договором про надання правової допомоги від 11.11.2024р., платіжною інструкцією № @2PL200252 від 12.02.2025р. описом витрат пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу, який зазначений в позовній заяві.

Водночас, суд не може узяти до уваги при розподілі витрат на правничу допомогу послуги із подання до суду позовної заяви, оскільки така послуга не є видом адвокатської діяльності, а є лише переданням документів до суду.

Разом з тим, п.п. 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає, необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, який здійснює свою діяльність протягом тривалого часу, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу.

З врахування наведеного та вимог ч. 2 ст. 141, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Щодо судового збору.

Згідно зі ст. 133, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 182-183, 191-192, 198, 200 Сімейного Кодексу України та керуючись ст.ст. 12,13,76-80,89,130,141,258,263-265, 280-284, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої - дитини інваліда - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, починаючи з 11 березня 2025 року, і на весь час встановлення інвалідності (довічно).

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Копії цього рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 25 серпня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.