Провадження № 4-с/201/52/2025
УХВАЛА

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Наумова О.С., розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» (заінтересовані особи ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та бездіяльності державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2025 до суду надійшла скарга ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» (заінтересовані особи ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та бездіяльності державного виконавця.

Разом зі скаргою представником заявника подане клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою, яке мотивовано тим, що 01 березня 2024 року до Соборного районного суду м. Дніпра вже було подано скаргу на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса), в якій товариство просило:

поновити пропущений процесуальний строк встановлений законом на подання даної скарги;

визнати протиправними дії та бездіяльність державних виконавців ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса) щодо завершення виконавчих проваджень № 44036956, № 44036912;

скасувати постанови про завершення вказаних виконавчих проваджень;

зобов`язати ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса) відновити ВП № 44036912 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2013 року № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів на загальну суму 2 225 716,79 грн, у якому 18 березня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;

зобов`язати ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса) відновити ВП № 44036956 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2013 року № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів на загальну суму 4 614 038,92 грн, у якому 18 березня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;

зобов`язати ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса) звернутись до Соборного районного суду м. Дніпра з метою видачі судом дублікатів виконавчих листів, виданих за заочним рішенням від 26 листопада 2012 року у справі № 2-10231/11 за позовом ПАТ Фідобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного сільськогосподарського підприємства «Заготзерно» (далі - ПСП «Заготзерно») про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 1087 від 05 березня 2008 року, № 1312 від 14 ічвітня 2008 року та поновлення строку їх пред`явлення до виконання.

11 квітня 2024 року Соборним районним судом було винесено ухвалу, якою частково задоволено вимоги вищезазначеної скарги, але суд нічого не зазначив щодо питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Зважаючи на відкриття провадження у справі та подальшого розгляду, скаржником зроблено висновок про те, що всі перешкоди усунуто.

Суд, відкриваючи провадження за скаргою, яка подана поза межами встановленого законом строку, фактично визнає, що є підстави для поновлення цього строку, що й зробив Соборний районний суд м. Дніпра. Це випливає з логіки процесуального законодавства, яке передбачає, що провадження у справі може бути відкрито лише за наявності правових підстав, в тому числі, щодо дотримання строків. Навіть якщо суд не вказав у резолютивній частині ухвали про поновлення строку, сам факт відкриття провадження свідчить про те, що суд визнав поважність причин пропуску строку та вирішив розглянути скаргу по суті. Відкриття провадження судом, незважаючи на пропуск строку, свідчить про де-факто використання клопотання та визнання поважних причин, що відповідає практиці Верховного Суду.

Дніпровський апеляційний суд у своїй постанові від 28 серпня 2024 року також не порушував питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

У той час, як Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 30 липня 2025 року зроблено помилковий висновок про те, що заявник ще з квітня 2023 року був обізнаний про порушення його прав та свобод державним виконавцем, однак зі скаргою на його рішення він звернувся до суду 01 березня 2024 року, тобто з пропуском визначеного статтею 449 ЦПК України строку. З клопотанням про поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою товариство не зверталося», який суперечить реальним обставинам справи, оскільки ця вимога прямо прописана у скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» від 01 березня 2024 року.

Представник заявника адвокат Більцан К.М. звернув увагу суду, що починаючи з 08.08.2025 по 11.08.2025 включно був у відрядженні, про щоє відповідні документи. А з 11.08.2025 по 14.08.2025 перебував на лікарняному у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Враховуючи вищезазначене, просив:

поновити пропущений процесуальний строк встановлений законом на подання даної скарги;

визнати протиправними дії/бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерств, юстиції (м. Одеса) Ріги М.М. щодо незаконного та передчасного винесення постанов від 18.03.2016 року про повернення виконавчих документів стягувачові на підставі пункту частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на момент прийняття рішення) у виконавчому провадженні № 44036912 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2013 № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів на загальну суму 2225716,79 грн. та виконавчому провадженні № 44036956 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2013 № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів;

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса) Ріги М.М. від 18.03.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на момент прийняття рішення) у виконавчому провадженні № 44036912 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2013 № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів на загальну суму 2225716,79 грн;

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса) Ріги М.М. від 18.03.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на момент прийняття рішення) у виконавчому провадженні № 44036956 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2013 № 2-10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів на загальну суму 4614038,92 грн.

Оцінивши доводи заявленого клопотання та надані матеріали, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 в справі № 466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Принцип верховенства права, закріплений у ст. 10 ЦПК України передбачає, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata.

Строки на подання скарги можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення або підстави для поновлення строку не встановлені, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки, відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд у постанові від 21.06.2022 року, винесеній по справі №2610/16140/2012 зазначив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

У постанові від 07.07.2022 по справі №712/12377/17 Верховний Суд зазначив, що згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод. За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як видно з змісту заяви про поновлення строку, у ній фактично йдеться про непогодження із висновками касаційного суду щодо пропуску строку на подання скарги під час розгляду скарги, поданої ще 01.03.2024.

Так, поставною Верховного Суду від 30.07.2025 ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 11 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року в частині вирішення вимог про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління Міністерства юстиції України у Дніпропетровській області Ріги Михайла Миколайовича від 18 березня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчих провадженнях № 44036912 та № 44036956 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2013 року № 2- 10231/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» коштів скасувати, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» в цій частині залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду заяву, вищий суд виходив із того, що 01 березня 2024 року ТОВ «ФК «Централ Фінанс» звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ МЮУ у Дніпропетровській області Ріги М. М. від 18 березня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчих провадженнях № 44036912 та № 44036956.

Згідно долученої до матеріалів справи представником заявника відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного МУ МЮ (м. Одеса) від 20 квітня 2023 року на його адвокатський запит як представника ТОВ «ФК «Централ Фінанс» від 14 квітня 2023 року, на виконанні ВП ВР Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебували виконавчі провадження № 44036912 та № 44036956 з примусового виконання виконавчого листа № 2- 10231/11 від 22 січня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором № 1312 від 14 квітня 2008 року в розмірі 2 225 71679 грн, та за кредитним договором № 1087 від 05 березня 2008 року в розмірі 4 614 038,92 грн. У цих виконавчих провадженнях державним виконавцем 18 березня 2016 року винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, заявник ще з квітня 2023 року був обізнаний про порушення його прав та свобод державним виконавцем, однак зі скаргою на його рішення він звернувся до суду 01 березня 2024 року, тобто з пропуском визначеного статтею 449 ЦПК України строку.

З клопотанням про поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою товариство не зверталося.

Зважаючи на те, що ТОВ «ФК «Централ Фінанс» пропустило визначений частиною першою статті 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця і не заявляло клопотання про поновлення цього процесуального строку з поважних причин, суд першої інстанції повинен був залишити скаргу товариства без розгляду.

У поданні заяві заявник не вказує на причини пропуску строку та їх поважність причин пропуску подання нової скарги. Вказуючи про перебування у відрядження та відпустці у серпні 2025 заявник не надав доказів причин пропущення строку, починаючи із квітня 2023 року.

Інших підстав для поновлення процесуальних строків заявником не вказано та судом не встановлено.

Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для поновлення строків для оскарження дій та бездіяльності державного виконавця, у зв`язку з чим скарга підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 261, 447-451 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» у поновленні строку для оскарження дій та бездіяльності державного виконавця.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» (заінтересовані особи ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та бездіяльності державного виконавця - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана суддею 26 серпня 2025 року.

Суддя О.С. Наумова