справа № 274/2374/25
провадження № 2/0274/1217/25
Рішення

Іменем України

(заочне)

27.08.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області про позбавлення батьківських прав -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги позову обґрунтовано тим, що в серпні 2020 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися фактичні шлюбні відносини. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син, ОСОБА_1 . Шлюбні відносини між ними припинилися і вони перестали проживати однією сім`єю. Проте, ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, фінансово не підтримує. Позивач самостійно виховує та матеріально утримує сина.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2025 відкрито загальне провадження у справі (а.с. 18).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.06.2025 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с. 40).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові. Суду додатково пояснив, що в січні 2025 року відповідачка залишила його та дитину і поїхала до м. Києва, повертатися в сім"ю не бажає, виховувати дитину не має наміру. Останній раз він з нею спілкувався 20.04.2025 року. До січня 2025 року він проживав разом із відповідачкою та сином, він особисто дитину в садочок не оформив, бо надіявся, що це зробить відповідачка. Аліменти на утримання сина відповідачка не сплачує, оскільки він не звертався до суду з такими вимогами, добровільно кошти не надсилає.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася повторно, про розгляд справи повідомлена належним чином, за зареєстрованою адресою проживання. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.

Орган опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області не забезпечили участь свого представника в судовому засіданні. Згідно поданої заяви просили розгляд справи проводити у їх відсутності (а.с.25).

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що коли відповідачка проживала разом з позивачем вона не доглядала дитину, вночі втікала з дому, була відсутня по три дні. Відповідачка вживала спиртні напої, тому і уходила з дому. Відповідачка дитину не годувала, до лікарів не водила, все робив позивач, навіть купував дитині памперси та прав речі сина. Він особисто знайомий з відповідачкою близько 10 років. З позивачем в нього дружні відносини. Відповідачка не проживає з дитиною з січня 2025 року.

Свідок ОСОБА_4 суду повідомила, що вона бачила, як відповідачка о 2 годині ночі бігала по вулиці, це було в квітні 2024 року. Вона не бачила, щоб відповідачка годувала дитину, все робив позивач. Інколи вона бачила відповідачку з пляшкою пива, відповідачка також вживала горілку. Коли відповідачка ходила по вулиці вночі, то дитина в будинку залишалася сама. З моменту народження дитини відповідачка виконувала материнські обов"язки неналежним чином, дитиною більше займався позивач. Останній раз вона бачила відповідачку в січні 2025 року.

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.06.2021 (а.с. 7).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 19.01.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 з 10.02.2009 року ( а.с.12).

Згідно характеристики наданої Бердичівським РВП ГУНП в Житомирській області від 14.02.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем свого проживання ОСОБА_2 характеризується з негативної сторони, схильна до вчинення правопорушень громадського порядку, конфліктна особа, зловживає спиртними напоями, не виконує свої батьківські обов`язки.

Відповідно до результатів перевірки інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», станом на 14.02.2025 року, гр. ОСОБА_2 протягом року притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.178 ч. 1 (розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях і появі в громадських місцях у п`яному вигляді), ст. 175-1 ч.1 (куріння тютюнових виробів у заборонених місцях), ст. 173 (дрібне хуліганство), ст. 182 ч.І (порушення тиші у громадських місцях та населених пунктах) КУпАП. Характеристика датована 14.02.2025 року (а.с.13).

Згідно довідки Андріяшівського старостинського округу Бердичівського району Житомирської області від 08.05.2025 №46 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає (а.с.34).

Згідно довідки-характеристики Андріяшівського старостинського округу Бердичівського району Житомирської області від 08.05.2025 №48, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований і проживає в АДРЕСА_3 . З2014 року працює майстром лісу в Бердичівському лісгоспі АПК. Врівноважений і спокійний, гарний сім`янин, турботливий батько і чуйний чоловік, завжди приділяє увагу вихованню та утриманню свого сина. За роки проживання на території громади проявив себе з позитивного боку (а.с.36).

Відповідно до довідки КНА "Чуднівський центр первинної медико-санітарної допомоги Чуднівської міської ради від 08.05.2025, ОСОБА_1 приймає безпосередню участь у лікуванні та догляді сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35).

Згідно висновку органу опіки та піклування Райгородоцької сільської радиБердичівського району Житомирської області від 20.03.2025 року органом опіки та піклування прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки ОСОБА_2 своєю поведінкою негативно впливає на становлення та розвиток дитини, зловживає спиртними напоями, не виконує свої батьківські обов`язки (а.с. 14 - 15).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як встановлено судом, згідно пояснень позивача, свідків, дитина - ОСОБА_6 , 2021 р.н. до січня 2025 року проживав з позивачем та відповідачкою, тобто з моменту його народження. З січня 2025 року дитина проживає з батьком. Мати хлопчика веде невпорядкований спосіб життя та взагалі не займається вихованням дитини, її розвитком, син знаходиться на повному утриманні позивача.

Дійсно, у висновку органу опіки містяться твердження про гармонійний розвиток дитини, її навчання, участь батька в житті дитини. Однак це не є підставою для позбавлення матері батьківських прав щодо сина. Водночас доказами саме винної поведінки відповідачки могли б бути постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності, довідки органів примусового виконання про наявність заборгованості зі сплати аліментів, тощо.

Беручи до уваги також і те, що місце перебування відповідачки ОСОБА_2 не встановлено, позивач її розшуку не ініціював - суд вважає, що в межах заочного розгляду справи, на підставі поданих позивачем документів, неможливо достовірно перевірити наявність в діях відповідачки саме умисного ухилення від виконання нею батьківських обов`язків щодо малолітнього сина.

Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18, провадження №61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, провадження №61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, провадження №61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21, провадження №61-5203св23).

Надані суду докази позбавлення батьківських прав не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків з виховання малолітнього сина.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з моменту залишення дитини ( січень 2025 року ) і до звернення до суду з даним позовом ( 03.04.2025 року) минуло лише три місяці.

Суд критично ставиться до такого письмового доказу, як характеристика відносно ОСОБА_2 , яка складена 14.02.2025 ПОГ відділу превенції Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Сергієм Гаврилюком, оскільки згідно даної характеристики ОСОБА_2 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , що не відповідає дійсності, оскільки з 2009 року ОСОБА_2 , 2001 р.н. зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 . Доказів того, що станом на 14.02.2025 року ОСОБА_2 проживала в буд. АДРЕСА_2 позивачем суду не надано.( а.с. 13,17).

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,211,258,263-265,280-282,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Райгородоцької сільської ради Бердичівського районі Житомирської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та покласти на Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі продовження вчинення ОСОБА_2 дій спрямованих на ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, він за наявності для того правових підстав, не позбавлений можливості, повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2025 року

Суддя Т.М. Вдовиченко