Справа № 523/5567/24
Провадження №2/523/312/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельниченко Г.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження, справу за позовом -

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 9) про позбавлення батьківських прав,

Установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 в яких просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач у справі - ОСОБА_1 , являється батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому у встановленому законом порядку шлюбі згідно свідоцтва про шлюб від 24 квітня 2020 року серія НОМЕР_2 , виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), однак на даний час проживають окремо.

У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває справа № 523/12901/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Як зазначив позивач у своєму позові, відповідачка у справі - ОСОБА_2 наразі не виконує належним чином, та навіть ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_4 .

Починаючи з 2022 року сторони у справі не проживають разом. З того ж часу Відповідачка встигла звернутися до суду з низкою позовних заяв, а саме:

- З позовною заявою про розірвання шлюбу (справа № 523/12901/22)

- З позовною заявою про поділ майна подружжя (справа № 947/2273/23)

- З позовною заявою про стягнення аліментів (справа № 523/805/23);

- З позовною заявою про визначення місця проживання дитини (справа № 523/12464/22).

На думку позивача, ОСОБА_2 не вчиняє жодних дій, окрім звернення до суду, направлених на прийняття участі у житті свого сина, його вихованні та забезпеченні його потреб, не має бажання зустрічатися зі своїм сином, не пропонує матеріальну допомогу у забезпеченні сина та навіть не намагається комунікувати зі своїм чоловіком та домовлятися з останнім щодо способів участі у житті дитини.

Отже, станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 свої батьківські обов`язки у повній мірі не виконує: вихованням сина не займається, не приділяє достатньо уваги, стала байдужо ставитися до інтересів та почуттів дитини, не підтримує ніякого емоційного контакту з дитиною та не бере участі у його житті. Також може дозволити собі підвисити голос на дитину.

Позивач посилається на довідку №463 про перебування відповідачки на диспансерному обліку у КНП «НАРКОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР м. МАРІУПОЛЬ».

Згідно з інформацією, яка міститься у довідці № 209 від 18.01.2016 р. ОСОБА_2 пройшла огляд лікаря-нарколога у КНП «НАРКОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР м. МАРІУПОЛЬ», за висновком якого відповідачці було поставлено діагноз: психологічний розлад внаслідок вживання алкоголю.

Також позивач звернув увагу суду на те, що станом на сьогоднішній день, у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває справа № 523/17524/23 за заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

Позивач зазначив, що батько дитини, ОСОБА_1 , є працевлаштованим, має самостійний та стабільний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дитини. Любить та дбає про свого сина, та готовий взяти на себе основну турботу та відповідальність за нього, забезпечити найкращі умови розвитку дитини, піклуватися про неї, сприяти її духовному та фізичному розвитку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку у наркологічному диспансері, має діагноз: психологічний розлад внаслідок зловживання алкоголем, то повною мірою піклуватися про фізичний, моральний, та духовний розвиток дитини, повністю утримувати її матеріально змоги не має.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Враховуючи зазначене в позовній заяві та інших документах по суті справи, позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На адресу суду 03 квітня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 9) про позбавлення батьківських прав.

16 квітня 2024 року (а.с.80) провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

28 червня 2024 року стороною відповідача надано відзив на позовну заяву. (а.с. 94-103).

Відповідач заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач зазначив, що посилання позивача щодо невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, неможливості утримувати сина та щодо її байдужості до інтересів та почуттів сина спростовується наступними обставинами:

- ОСОБА_2 має стабільний заробіток, працює у ТОВ «Спринтер «ЦЕНТР», аналітиком з питань фінансово економічної безпеки з 01 листопада 2022 року по теперішній час, має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи. Згідно з внутрішніми документами компанії дана посада за бажання співробітника передбачає дистанційну роботу, що підтверджується довідкою ТОВ «СПРИНТЕР-ЦЕНТР» вих. №165 від 03.05.2023 року, характеристикою від 05.05.2023 року за вих. № 169.

Окрім того посада, яку обіймає ОСОБА_2 , передбачає дистанційну роботу, у зв`язку з чим вона має можливість в повній мірі опікуватись та займатись дитиною, що підтверджується довідкою з місця роботи.

На підтвердження працевлаштування відповідачки надано: копія наказу (розпорядження) №1291-к від 31.10.2022 року про прийняття на роботу; копія довідки №10 від 12.01.2023 року із зазначенням доходу; копія характеристики від 22.12.2022 року.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 04.05.2023, ОСОБА_2 з листопада 2022 року отримує заробітну плату на рівні 10367,50 грн. на місяць, що підтверджує її спроможність матеріально утримувати дитину на належному рівні.

ОСОБА_2 позитивно характеризується як з місця роботи, так і з місця проживання, що підтверджується відповідними довідками.

ОСОБА_2 з моменту воєнного агресії росії на території України постійно займається волонтерською допомогою Збройним силам України, що підтверджується відповідними подяками від військових частин.

В квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає відповідачка, повністю створені умови для проживання дитини, її розвитку та дозвілля. За місцем свого фактичного проживання ОСОБА_2 характеризується дуже позитивно, що підтверджується характеристикою від 03.05.2023 року (за підписом сусідів), заявами сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

З дати народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 проживав у сім`ї з батьками, сторонами по даній справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З початку серпня 2022 року по жовтень 2022 року, малолітній ОСОБА_8 проживав із батьком ОСОБА_1 , та його батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у м. Ужгород, точна адреса перебування дитини матері не повідомлялася. Місце проживання дитини без погодження з матір`ю було примусово змінене. ОСОБА_1 забрав дитину та утримував її без повідомлення фактичного місця перебування. ОСОБА_1 лише періодично надсилав фотографії дитини матері.

В квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає позивачка, повністю створені умови для проживання дитини, її розвитку та дозвілля.

Дитина начебто перебуває зараз з батьком, однак з 17.03.2023 року відповідачка сина не бачила, про реальне місце перебування не знає, адже батько дитини на зв`язок не виходить та приховує місце знаходження дитини.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві, позивач своїми протиправними діями позбавляє відповідачку усілякої можливості бачитись з малолітнім ОСОБА_3 . ОСОБА_2 навпаки готова та має реальне бажання забезпечувати якнайкращі інтереси дитини, тому звертається до суду для захисту своїх прав та ОСОБА_3 в інших судових провадженнях.

Щодо посилання позивача в позові на те, що відповідачка начебто перебуває на наркологічному обліку та має психічні розлади, що несе небезпеку для дитини не відповідає дійсності з наступних підстав:

Позивачем були надані документи, що відповідачка начебто перебуває на наркологічному обліку та має психічні розлади, а саме:

1. Довідка КНП «Психіатрична лікарня м. Маріуполя» №2809 від 14.08.2017 за підписом в.о. зав. Диспансерним відділенням Н.Є. Піщаної, відповідно до якої ОСОБА_11 , 1993 р.н., мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває на обліку лікаря-психіатра м. Маріуполя з 21.07.2016.

2. Довідка КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» №463, відповідно до якої ОСОБА_11 , 1993 р.н., перебуває на обліку в КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» з 20.07.2016.

3. Довідка КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» №195 від 15.06.2015 за підписом лікаря ОСОБА_12 , відповідно до якої ОСОБА_11 , 1993 р.н., мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , пройшла огляд лікаря-нарколога в КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. За висновками огляду встановлений психологічний розлад внаслідок вживання алкоголю.

Вказані вище документи є підробленими, адже ОСОБА_17 (дошлюбне прізвище ОСОБА_13 ) ніколи не перебувала на обліку ані у нарколога, ані у психіатра, не проходила будь-яких оглядів та не отримувала будь-яких довідок.

Неозброєним оком видно, що всі три документи написані однією і тією ж особою, хоча видані в різних лікарнях, різними лікарями та у різний проміжок часу.

У вказаних довідках зазначена адреса проживання: АДРЕСА_3 , в той час як ОСОБА_14 під час проживання в м. Маріуполь, проживала за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_14 та ОСОБА_1 познайомились лише в 2019 році, і останній жодним чином не мав змоги отримати вказані довідки.

18 вересня 2024 року стороною позивача надано відповідь на відзив. (т.2, а.с. 1-6).

В своїй відповіді на відзив , позивач зазначив, що що мати дитини наразі не приймає жодної участі у житті свого сина. Усі обов`язки щодо його утримання, виховання та навчання повністю виконує позивач у справі.Протягом року, відповідачка ніяк не намагається контактувати з батьком дитини. З її боку спроби зв`язатися з ОСОБА_1 мають місце виключно напередодні судових засідань у судових справах.Позивач пояснює, що він жодним чином не перешкоджає матері у побаченнях з сином, проте, з її боку відсутні спроби контактувати з батьком свого сина. При цьому, дитина вже тривалий час проживає разом з батьком, який повноцінно забезпечує усі його потреби та створює належні умови проживання та розвитку для свого сина.

Позивач вказує, що сумніви відповідачки стосовно законності довідок ґрунтуються виключно на особистих здогадках ОСОБА_2 та не підтверджуються доказами, і що вона не спростувала відомості щодо перебування на наркологічному обліку у період видачі довідок, долучених до позовної заяви.

Позивач вважає, що відзив ОСОБА_2 на позовну заяву у справі № 523/5567/24 необґрунтованим та не підкріпленим жодними належними доказами.

25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси.

Представник позивача - адвокат Мартишко А. С. надала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона буде представляти інтереси ОСОБА_15 у кримінальній справі №947/12615/25.

Представник відповідача - адвокат Чумаченко С. О. надав заяву про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає та просила відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи надав на адресу суду заяву від 25 серпня 2025 року в котрій зазначив, що 31 травня 2024 року за вх. № 1299/01-11, до Київської районної адміністрації Одеської міської ради яі ор ану опіки та піклування звернувся із заявою гр. ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для повного та всебічного розгляду питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також складання висновку для надання його до суду, необхідно здійснити акт обстеження умов проживання дитини та підтвердити факт місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , на території Київського району м. Одеси, та поспілкуватися з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з означеного питання.

Листами від 06 серпня 2024 року, 28 серпня 2024 року, 24 жовтня 2024 року. 28 січня 2025 року, позивача по справі та його представника адвоката Ангеліну Драгун, проінформовано про необхідність здійснення вищевказаних дій.

Станом на 25 серпня 2025 року, жодної інформації про місцезнаходження ОСОБА_1 та його малолітнього сина, ані від сторони позивача до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, не надходило.

Крім того, представник третьої особи в зазначеній заяві просив справу розглянути за відсутності третьої особи та при проголошенні рішення врахувати права та інтереси дитини.

Щодо неявки сторони позивача в судове засідання суд зазначає наступне.

Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ.

Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7.

Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44).

Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності позивача.

З`ясував обставини справи, проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_3 , актовий запис № 696 від 24.04.2020 р., зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 , актовий запис № 5167 від 05.10.2020 р., зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13.12.2023 р. було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини та визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

По справі № 523/12464/22 Суворовським районним судом м. Одеса встановлено, обидва з батьків характеризуються позитивно, не перебувають на обліку в наркологічному та психіатричному медичних закладах, мають самостійних дохід та забезпечені житлом, тобто обидва мають гарні особистості, здатні забезпечити належні умови для виховання та розвитку малолітнього сина ОСОБА_8 ; що з жовтня 2022 року по 17 березня 2023 року малолітній проживав разом із матір`ю, а з березня 2023 року мати не спілкується з дитиною та не бачить її, а між сторонами напружені відносини, і батько за час розгляду справи не надав матері можливості спілкуватися з дитиною.

Таким чином, стороною відповідача спростовано те, що ОСОБА_2 наразі не виконує належним чином, та навіть ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_4 , оскільки батько дитини тривалий час перешкоджає зустрічам матері з дитиною та не надає матері можливості спілкуватися з дитиною, фактично самовільно відсторонив матір дитини від спілкування, виховання, виконання обов`язків щодо сина, самовільно позбавив відповідачку будь-якого зв`язку з сином.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач перебуває на диспансерному обліку, а також їй поставлено діагноз: психологічний розлад внаслідок вживання алкоголю, що підтверджується відповідними довідками, суд відхиляє зазначені доводи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Вимоги вищевказаних норм законодавства позивачем виконані не були.

До матеріалів електронної справи додані копії довідок (а.с. 39-42), котрі жодним чином не засвідчені та не зазначено де перебувають оригінали вказаних довідок. Крім того, зазначені довідки датовані 2016-2017 роками, а на час розгляду справи судом наступив вересень 2025 року.

Щодо інших доводів позивача, вони спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, що відображені в відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Пунктом 15 законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав; нормативно-правовий акт № 3 від 30.03.2007" Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_16 , ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України).

З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 162 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України.

За змістом частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.

Таким чином позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Даних щодо застосування заходів впливу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та їх безрезультатності матеріали справи також не містять.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме: невиконання матір`ю батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення.

Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки ОСОБА_2 суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав як гострої соціальної необхідності у застосуванні такого втручання у права, захищені статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2,4-8, 10-13, 17-18, 76-82, 89, 211, 258-259, 263, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.3,11-16 ЦК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 9) про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Пересипський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя