справа № 492/588/25
провадження № 2/492/692/25
02 вересня 2025 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Варгаракі С.М.,
при секретарі судового засідання Богдан А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» про повернення безпідставно набутих коштів, -
Позивач та його представниця у судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, у разі неявки представника відповідача в судове засідання не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.
Представник відповідача про дату, час і місце судового засідання двічі повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого представника відповідача у судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 184617, виданий 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 630878187 від 19 березня 2018 року за період з 02 грудня 2020 року по 16 червня 2021 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 14 229,75 грн; заборгованість за пенею 3829,96 грн, загальна сума заборгованості становить 18 409,71 грн (а.с. 4-7). Рішення набрало законної сили 14 березня 2025 року (а.с. 8).

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, 25 липня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. було відкрито виконавче провадження ВП № 69498949 з примусового виконання виконавчого напису (а.с. 9). 16 грудня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням (а.с. 10).

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.

Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Частинами 2, 3 статті 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

У постанові Верховного Суду у справі № 592/12956/21 від 22 березня 2023 року вказано, що під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці з акону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання виконавчого напису нотаріуса № 184617 від 16 червня 2021 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № 69498949 стягнуто кошти у розмірі 18409,71 грн. В дану суму також увійшла основна сума винагороди приватного виконавця в розмірі 350 грн.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 11 лютого 2025 року у справі № 522/17456/24, яке набрало законної сили, вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

З вказаного вбачається, що правові підстави набуття ТОВ «Росвен Інвест Україна» грошових коштів, що стягнені з ОСОБА_1 , позивача у справі, на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти у розмірі 18059,71 грн (18409,71 грн - 350 грн) підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності, зокрема, приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, стягнення основної винагороди приватного виконавця або витрат на проведення виконавчих дій не регламентується положеннями статті 1212 ЦК України.

Таким чином, як встановлено з матеріалів справи, основна винагорода приватного виконавця були стягнуті на підставі відповідної постанови приватного виконавця Притуляк В.М. від 25 липня 2022 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положень статті 1212 ЦК України до суми в розмірі 350 грн, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими відповідачем у розумінні статті 1212 ЦК України, адже відповідачем не отримувались та є витратами виконавчого провадження.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 14 лютого 2022 року у справі № 201/1311/19 та від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18.

За таких обставин, враховуючи, що рішенням суду у цивільній справі № 52/17456/24 від 11 лютого 2025 року, яке набрало законної сили 14 березня 2025 року, виконавчий напис № 184617 від 16 червня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, а також враховуючи правові позиції Верховного Суду, із що з метою захисту порушеного права позивача, належним способом захисту є стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів, яка була набута відповідачем у межах процедури примусового виконання виконавчого напису в розмірі 18059,71 грн.

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог позову та стягнення з ТОВ «Росвен Інвест Україна» суми коштів, яка була набута відповідачем у межах процедури примусового виконання виконавчого напису в розмірі 18059,71 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1188,17 грн (1211,20 х 18059,71 : 18409,71).

Керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 19, 48, 76-81, 89, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (місцезнаходження: вул. Вацлава Гавела, буд. № 6, м. Київ, поштовий індекс 03126, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 18059 (вісімнадцять тисяч п`ятдесят дев`ять) гривень 71 копійка.

У задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення безпідставно набутих коштів у зазначеному ним розмірі відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (місцезнаходження: вул. Вацлава Гавела, буд. № 6, м. Київ, поштовий індекс 03126, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) гривень 17 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.