Справа № 513/1111/25
Провадження № 2/513/919/25
Саратський районний суд Одеської області
03 вересня 2025 року Суддя Саратського районного суду Одеської області Рязанова К.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,
у с т а н о в и л а:
Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальна площа 66,1 кв.м., яка придбана на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданому 03 вересня 2012 року виконавчим комітетом Хлібодарською селищною радою Біляївського району Одеської області, яка належить ОСОБА_2 , припинивши право власності останньої на цю 1/2 частину квартири. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки NISSAN ROGUE -2017 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , припинивши право власності ОСОБА_1 на його частину. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки NISSAN ROGUE - 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , чорного кольору, в сумі 193 070 (сто дев`яносто три тисячі сімдесят) грн. 50 коп.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2025 року визначено головуючим суддю Рязанову К.Ю.
Суддя, вивчивши матеріали позовної заяви, дійшла висновку, що позовна заява подана з порушенням правил виключної підсудності, а відтак підлягає направленню на розгляд до іншого суду з огляду на таке.
Як убачається зі змісту позовної заяви, додані в її обґрунтування документи, предметом розгляду у даній справі, крім поділу рухомого майна, є поділ майна подружжя та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться у смт. Хлібодарське Одеського району Одеської області, а саме: квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна, до якого, згідно ст. 181 ЦК України, належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 16 лютого 2021 року по справі № 911/2390/18, словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
Звертаючись з даною позовною заявою до Саратського районного суду Одеської області, позивачем не вірно визначено суд, компетентний розглядати позовну заяву, адже спір, який між сторонами виник з приводу нерухомого майна вирішується судом за місцезнаходженням цього майна.
Частиною 1 статті 378 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції. (підсудності).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно зі ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).
Враховуючи те, що місцем знаходження об`єктів нерухомого майна є смт. Хлібодарське Одеського району Одеської області, для розгляду даної справи компетентним та належним судом за правилами виключної підсудності є Біляївський районний суд Одеської області.
На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що справа не підсудна Саратському районному суду Одеської області та має бути передана на розгляд за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 30, 31, 378 ЦПК України, суддя
у х в а л и л а:
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 03 вересня 2025 року.

Суддя К. Ю. Рязанова