Справа № 484/3998/25
Провадження № 2/484/1799/25
Рішення

іменем України

22.08.2025 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Максютенко О.А.

секретаря судового засідання - Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Все для даху» про стягнення заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати

встановив

21.07.2025 року за допомогою системи «Електронний суд», надійшла позовна заява ОСОБА_1 , про стягнення з ТОВ «Все для даху» на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 22412 грн 50 коп та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1406 грн 30 коп, також заявлено про очікування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 тис грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Все для даху» з серпня 2014 року на посаді інженера з охорони праці.

Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем не виплачена заробітна плата, заборгованість по якій складає з вересня 2024 року по липень 2025 року 22 тис 412 грн 50 коп.

Також зазначено, що відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Зазначає, що в даному випадку стягненню на користь позивача підлягає компенсація втрати частини грошових доходів у розмірі 1406.30 грн.

Позивач виявляв бажання звільнитись з посади та направляв відповідні заяви відповідачу. Остання заява про звільнення датована 03.02.2025 року. Відповідач не бажав звільняти позивача, навмисно затягуючи строки розгляду заяви про звільнення. Створені умови відповідачем за яких позивач очікував про звільнення та виплати усіх належних сум, фактично призвели до пропуску строку передбаченого на звернення до суду. З метою врегулювання вказаних суперечностей представник позивача звернувся з адвокатським запитом від 05.06.2025 року до відповідача щодо надання інформації в тому числі й щодо відомостей про розрахунок з позивачем. Відповідач відмовився надавати інформацію за запитом, пославшись на значний обсяг копій та зажадав попередньої оплати за надання витребуваної інформації у розмірі 1398.94 грн.

Позивач погодився на продовження трудових відносин з відповідачем, проте з урахуванням наведених обставин, строк на звернення до суду пропущений позивачем з поважних причин, а саме через безпідставні та необґрунтовані дії відповідача з штучного затягування вирішення питання щодо звільнення позивача, яке використане навмисно використане на шкоди інтересів позивача та призвело до часткового пропуску строку на звернення до суду передбаченого ст. 233 КЗпП. Враховуючи вищевикладені обставини, а також, що з моменту порушення прав позивача з невиплати заробітної плати до моменту звернення до суду не минуло одного року, позивач просить суд застосувати приписи ст. 234 КЗпП та визнавши причини такого пропуску поважними - поновити строк на звернення до суду. Також слід зазначити, що оскільки даний трудовий спір стосується виключно вимог про стягнення заробітної плати, суд відповідно до приписів ст. 238 КЗпП має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

08.08.2025 року від представника відповідача Кермач А.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно наказу ТОВ «ВСЕ ДЛЯ ДАХУ» від 01.08.2014 №13-к «Про прийняття на роботу за сумісництвом», ОСОБА_1 призначено на посаду інженера з охорони праці ТОВ «ВСЕ ДЛЯ ДАХУ» з 01.08.2014 з умовами роботи - тривалістю робочого дня 2 (дві) години 00 хв. з окладом 304 (триста чотири гривні) гривні 50 коп. (1/4 мінімальної заробітної плати) без надбавок та доплат.

Фінансовий директор ОСОБА_3 , інспектор з кадрів ОСОБА_4 , та бухгалтер ОСОБА_5 складеними актами за 2024-2025 р, посвідчили, що інженер з охорони праці Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСЕ ДЛЯ ДАХУ» ОСОБА_1 був відсутній на роботі 2 год. робочого часу, як працюючий за сумісництвом на 0,25 тарифної ставки згідно відпрацьованого часу. Причину відсутності на робочому місці не повідомив. Позивач був відсутній на роботі в період з 02.09.2024 по 21.07.2025 без поважних причин, тобто допустив прогул без поважних причин. Позивач не має права ні на заробітну плату, ні на компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у зв`язку з прогулом без поважних причин, про що позивачу достовірно відомо. Вважає позовні вимоги безпідставні, а тому просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

Наголошує, що ТОВ «ВСЕ ДЛЯ ДАХУ» не було відомо до отримання цього позову, що ОСОБА_1 має претензії щодо неотримання заробітної плати за весь час прогулу, а також не було відомо, що ОСОБА_1 має намір звільнитися та у зв`язку з цим нібито надіслав заяву про звільнення поштовим відправленням з штрих-кодовим ідентифікатором 420. Згідно роздруківки сторінки веб-сайту поштового оператора «Укрпошта» з відомостями про відстеження поштового відправлення за трек-номером 420, зазначене відправлення 19.03.2025 повернуто відправнику у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. При цьому, з аналізу змісту заяви від 03.02.2025, яку додано до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить звільнити його з займаної посади за власним бажанням з 17.02.2025, проте згідно опису вкладення до листа та поштової накладної 420 «заяву про звільнення від 03.02.2025» подано на пошту 24.02.2025.

Також зазначає, що пропущений з поважних причин строк звернення до суду для захисту прав у трудових спорах не може бути поновлений судом щодо працівника, якого не звільнено. ОСОБА_1 наразі є працівником ТОВ «ВСЕ ДЛЯ ДАХУ», якого прийнято на роботу (із сумісництвом) з 04 березня 2024 р. на посаду менеджер із збуту (код 1475.4) з окладом 7750,00 грн. на підставі наказу (розпорядження) ТОВ «ВСЕ ДЛЯ ДАХУ» №10- к від 01 березня 2024 р. та станом на 07.08.2025 не звільнено.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищезазначеного прошу застосувати позовну давність до позовних вимог в частині: 1) стягнення заробітної плати за період з вересня 2024 р. по 20 квітня 2025 р.; 2) стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з вересня 2024 р. по 20 квітня 2025, - та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно, щодо позовних вимог в частині: 1) стягнення заробітної плати за період з 21 квітня 2025 р. по 21 липня 2025 р.; 2) стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з вересня 2024 р. по квітень 2025, також вважає слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині.

На виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України повідомив, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести складає 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

12.08.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, де зазначає, що позивач не допускав ані прогулів ані відсутності на роботі. До моменту звернення з позовом до суду відповідач не висловлював в будь якій формі жодних претензій та не вимагав відповідних пояснень з цього приводу, незважаючи на законодавчо встановлений обов`язок роботодавця зажадати від працівника письмових пояснень щодо допущеного порушення трудової дисципліни (ст. 149 КЗпП України). Просив суд не брати до уваги акти про відсутність позивача на роботі надані відповідачем. Просив позов задовольнити.

12.08.2025 року представник позивача надав заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. Позивач у позовній заяві від 21.07.2025р. повідомив суд про очікувані судові витрати які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00грн. Позивач для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подав договір про надання правової допомоги від 01.05.2025р., додаткову угоду від 01.05.2025р. та акт виконаних робіт від 12.08.2025 р. з детальним опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно з якими сторонами визначено розмір фіксованого гонорару за надання послуг в суді першої інстанції у розмірі 10 000,00 грн. Просив суд у випадку задоволення позову, стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень з відповідача на користь позивача.

17.08.2025 року представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив та зазначив, що аргументи представника позивача, що наведені у відповіді на відзив необґрунтовані. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Все для даху» та за період своєї роботи працював на посаді інженера з охорони праці, що копією витягу з Реєстру застрахованих осіб ДР загальнообов`язкового державного соціального страхування, копією Наказу №13-к від 01.08.2024 року про прийняття на роботу за сумісництво.

Звернувшись до суду позивач зазначив, що відповідач не виплачував йому нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Разом з тим, відповідач не виплачував позивачці нараховану їй заробітну плату.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з довідок ПФУ ОК та ОК 7 відповідач за період роботи позивача не виплачував йому заробітну плату.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з ТОВ «Все для даху» на користь позивача підлягає стягненню не виплачена заробітна плата, у розмірі 22412 грн 50 коп, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1406.30 грн суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість з виплати заробітної плати виникла за період з 1 вересня 2024 року по 16 липня 2025 року та становить 1406.30 грн, і станом на день ухвалення рішення позивачу не виплачена.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Заборгованість утворилась з вересня 2024 по липень 2025 року, та на теперішній час не виплачена. Позивач просить стягнути компенсацію у розмірі 1406.30 грн, що підтверджується відповідним розрахунком. Суд, перевіривши розрахунок, приходить до висновку, що стягненню підлягає компенсація втрати частини заробітку у розмірі 1406.30 грн.

Посилання відповідача на порушення строків звернення до суду позивачем про стягнення заборгованості по заробітній платі є помилковим, а тому судом до уваги не беруться.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. (ч. 1 ст. 233 КЗпПУ).

Частиною 2 статті 233КЗпПУ визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд зазначає, що початок перебігу тримісячного строку для подання позову в частині вимог з 01 вересня 2024 року по 16 липня 2025 року слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, у цій справі.

Матеріалами справи підтверджено, що на звернення позивача до відповідача про надання копій документів з приводу трудової діяльності позивача відповідач не надав відповідних документів, що підтверджено відповіддю відповідача від 16 червня 2025 року та 04 липня 2025 року.

Виходячи з цього, суд вважає, що саме 16 червня 2025 року, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду, що відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Скалов С.Ю, що підтверджується договором про надання правової допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

22.08.2025 року представник відповідача подав заяву про зменшення витрат на правову допомогу до 3 тис.грн.

Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Скалова С.Ю, а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 10 тис грн є завищеною. Сума в розмірі 3 тис.грн буде об`єктивною та розумною, та відповідатиме змісту та обсягу виконаної адвокатом роботи.

Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволені, а позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Все для даху» (вул. Одеська, 80, м. Первомайськ, Миколаївська область, ) про стягнення заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Все для даху» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з вересня 2024 року по липень 2025 року у розмірі 22412.50 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 1406.30 грн, а всього 23818 (двадцять три тисячі вісімсот вісімнадцять) грн 80 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Все для даху» на користь держави судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 27.08.2025 року.

Суддя: