Справа №522/759/25-Е
Провадження №2/522/3451/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Танасогло О.М. за допомогою електронної системи «Електронний суд» 14.01.2025р. сформував позовну заяву, та яка зареєстрована Приморським районним судом м. Одеси, 15.01.2025 р. із вимогами до Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України, відповідно якої просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 (три мільйони) гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.07.2023 року, слідчим відділом ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, було розпочате кримінальне провадження № 0000441, в якому за версією поліції ОСОБА_2 є підозрюваним у вчиненні злочину, передбачений ст. 190 КК України. Процесуальним керівником значилась Малиновська окружна прокуратура м. Одеси. В межах кримінального провадження № 0000441 слідчим СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Недельчевим І.Ф., іншими слідчими групи, за дозволом процесуального керівника, безпідставно, без ухвали слідчого судді вилучені транспортні засоби які належали Позивачу на праві приватної власності а саме:

1. автомобіль марки «Volvo FH 500», д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від нього;

2. автомобіль марки «Volvo FH13.500», н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 та ключі від нього;

3. автомобіль марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI», з державним номерним знаком НОМЕР_6 ;

4. напівпричеп марки «Koegel SWCT 24», н.з. НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ;

5. XF. напівпричеп марки «WIELTON NS34ST», з державним номерним знаком НОМЕР_9 .

Ухвалами слідчих суддів Малиновського районного суду м. Одеси в задоволені клопотання слідчого та прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про накладення арешту на зазначені транспортні засоби відмовлено.

Ухвалами Одеського апеляційного суду -ухвали слідчих судді залишено без змін. Суди неодноразово звертали увагу та встановили в своїх рішеннях, що в зазначеному кримінальному провадженні підозрюваною особою є ОСОБА_2 , однак власником вилучених транспортних засобів є інша особа ОСОБА_1 , який не має до кримінального провадження жодного відношення.

Також, ухвалами слідчих суддів встановлені обставини, що ухвалами слідчих суддів не було дозволено вилучення транспортних засобів, а вказане майно не є предметами злочину. Враховуючи встановлені обставини рішеннями судів вбачається, що єдиною метою вилучення вантажного та іншого транспорту, було перешкоджання господарській діяльності та нанесення моральної шкоди.

Представник позивача зазначає, що підставою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди є неправомірні дії слідчого СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Недельчева І.Ф. інших слідчих групи, прокурорів, що призвело до незаконного вилучення майна та позбавлення права власності, перешкоджання господарської діяльності, тиск на господарську діяльність. У зв`язку з тим, що Позивач зазнав та зазнає моральних страждань, які були викликані свавільним нехтуванням його прав, неправомірністю дій зазначеного слідчого під час здійснення кримінального провадження № № 0000441. Позивач був вимушений нервувати, перебувати у стані постійної невизначеності, боятися за своє майно.

Розмір моральної шкоди, завданої Позивачу оцінює в 3 000 000 гривень, адже допущеним беззаконням слідчих та прокурорів щодо безпідставного позбавлення права власності завдано значних моральних страждань, що вплинуло на психологічний та фізичний стан Позивача. Беззаконня яке вчинено слідчими та прокурором від імені Держави, викликало безмежне розчарування.

Необґрунтованість рішень та бездіяльності працівників правоохоронних органів, встановлена судовими рішеннями, підриває довіру населення та сприяє формуванню у громадян, в тому числі і у позивача, негативного ставлення до даних структур.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2025 р. прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

30.01.2025 р. за допомогою електронної системи «Електронний суд» представник третьої особи Державної казначейської служби Недошовенко А.О. надала пояснення, відповідно яких просила відмовити у задоволені позову, з огляду на наступне.

Окремі юридичні особи, в тому числі, Одеська обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Одеській області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, тому будь-які виплати, зокрема відшкодування завданої моральної шкоди, повинно здійснюватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для даних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань. Тобто, при встановленні судом дійсного спричинення позивачу шкоди, стягнення повинно проводитись не з Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Позивачем необґрунтовано завищено розмір шкоди, що на його думку, підлягає відшкодуванню на його користь. Так, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування, зокрема моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Так, звертаємо увагу суду, що позивач обмежується лише загальними посиланнями, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, слідчих групи, прокурорів Одеської обласної прокуратури йому було завдано моральної шкоди і не надає суду жодних доказів про її наявність. Крім того, жодних доказів на підтвердження того, що по відношенню до нього був здійсненний фізичний чи психічний вплив та в чому він виражався не надає. Отже, Казначейство вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, завищеними та не підлягають задоволенню.

03.02.2025 р. за допомогою електронної системи «Електронний суд» представник відповідача Одеської обласної прокуратури Ракович М.М. надав суду відзив на позовну заяву, відповідно якого у задоволенні позову просив відмовити, виходячи з наступного.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач , який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Отже, основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі за вимогами ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, є дії (бездіяльність) відповідачів, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, наявність такої шкоди та причинно наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди, які повинен довести саме позивач, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Проте позивачем у цій справі усупереч наведених норм не доведено ані протиправної бездіяльності (чи дій) обласної прокуратури та її посадових осіб, ані наявності шкоди, ані причинний зв`язок, між такою поведінкою та шкодою, якщо припустити її наявність , через що вимоги про стягнення шкоди у цій справі не підлягають задоволенню.

Жодних належних та допустимих доказів протиправності/ неправомірності дій (чи бездіяльності) прокуратури та її посадових осіб, позивачем відповідно до положень ст. 81 ЦПК України не надано, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування шкоди, завданої нібито органами прокуратури.

Слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва прокурорів Малиновської окружної прокуратури м. Одеси здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за фактом заволодіння ОСОБА_2 чужим майном шляхом обману, вчиненим за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, за ч. 4 ст. 190 КК України, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину. У вказаному кримінальному провадженні 20.12.2023 повідомлено про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину. У подальшому, 27.04.2024 слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000332 за ч. 5 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів правового характеру до малознайомих йому осіб, які біля бізнес центру «Наше Діло» за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, під приводом купівлі зернових культур, шляхом обману заволоділи його грошовими коштами у сумі 67 000 доларів США. Процесуальне керівництво в указаному кримінальному провадженні також здійснювалось прокурорами Малиновської окружної прокуратури м. Одеси. Надалі, постановою процесуального керівника від 29.04.2024 матеріали досудових розслідувань в кримінальних провадженнях № 0000441 та № 0000332 об`єднано в одне провадження за № 0000441 від 06.07.2023 за ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування, на виконання доручення слідчого, отримано інформацію від УМП ГУНП в Одеській області про те, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень можливо причетні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а саме що останні зловживаючи довірою присвоювали собі грошові кошти за зернові культури інших осіб. Згідно відповіді на окреме доручення слідчого, працівниками УМП ГУНП в Одеській області встановлено, що ОСОБА_2 разом зі своєю родиною користуються транспортним засобом марки «VOLVO FH 500», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказані обставини давали підстави вважати, що у транспортному засобі марки «VOLVO FH 500», д.н.з. НОМЕР_1 , можуть зберігатися: викрадені грошові кошти, маршрути пересування, товарні накладні, чорнові записи, бухгалтерія, інша номенклатура, а також предмети, знаряддя та засоби спеціально пристосовані для вчинення шахрайств, телефони, сім-картки мобільних операторів, банківські картки, комп`ютерна техніка або інші речі, що могли використовуватись для здійснення шахрайств.

Тимчасове вилучення майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. На той час досудове розслідування тривало, встановлювалися всі обставини кримінального правопорушення та особи, які можуть бути причетними до його вчинення.

Отже, у даному випадку, враховуючи те, що ОСОБА_2 підозрювався за ч. 4 ст. 190 КК України, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину, який передбачає конфіскацію майна, існувала об`єктивна можливість конфіскації або спеціальної конфіскації майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Надалі, за наслідками досудового розслідування кримінального провадження №0000441 від 06.07.2023 до Малиновського районного суду м. Одеси 21.05.2024 скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 190 КК України. Судовий розгляд обвинувального акту наразі триває. При цьому, слід зауважити, що позивач ОСОБА_1 жодного статусу у кримінальному провадженні № 0000441 не має. Відтак, підсумовуючи викладене, необхідно зазначити, що сам факт вчинення слідчим та прокурором процесуальних дій, визначених кримінальним процесуальним законодавством, зокрема, тимчасове вилучення майна , а також відмова суду у задоволенні клопотань слідчого під час здійснення досудового розслідування, чи у задоволенні апеляційних скарг прокурора на ухвали слідчих суддів про відмову у задоволенні клопотань у кримінальному провадженні, не свідчать про протиправність таких дій слідчого чи прокурора.

Таким чином, позивачем не доведено протиправність дій (бездіяльність) Одеської обласної прокуратури чи її посадових осіб під час здійснення повноважень, передбачених нормами Кримінального процесуального Кодексу України, у кримінальних провадженнях.

У даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо наявності такої шкоди, обмежившись наведенням витягів із законодавчих актів та констатації свого морального стану, які не підтверджені жодними фактичними обставинами.

При цьому, одне лише вербальне посилання позивача на спричинені моральні страждання не є належним доказом заподіяння моральних страждань. У той же час, відшкодування моральної шкоди має носити виключно компенсаційний характер при наявності підстав, передбачених ст. 23 ЦК України. Позивачем, окрім цього, також не зазначено з яких саме об`єктивних міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

Отже, підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн відсутні.

Не доведений позивачем й причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів, зокрема, Одеською обласної прокуратури чи її службових осіб, та шкодою, на якій наполягає позивач, якщо припустити наявність цієї шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

09.04.2025 р. за допомогою електронної системи «Електронний суд» представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Бушилова Ю.О. надала пояснення відповідно яких просила у задоволені позовних вимог за цивільним позовом відмовити у повному обсязі, в обґрунтування чого зазначено наступне. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Проте позивачем у цій справі усупереч неведених норм не доведено ані протиправною бездіяльності (чи дій) ГУНП в Одеській області, ані наявності шкоди, ані причинний зв`язок, між такою поведінкою та шкодою, якщо припустити її наявність, через вимоги про стягнення шкоди у цій справі не підлягають задоволенню.

Представник відповідача, зазначає, що виходячи з додатків до позовної заяви, ГУНП в Одеській області звертає увагу на недостатність таких доказів для притягнення до цивільної відповідальності, оскільки вони у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що є підставою та надає право на отримання відшкодування, що входять до предмета доказування у даній справі.

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Крім того представник зазначає, що розрахована сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 грн. 00 коп. не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, та є набагато більше, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Тобто, суд у разі задоволення позовних вимог має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Водночас, зазначено, що на сьогоднішній день відсутнє жодне рішення суду, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП в Одеській області, вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності дій ГУНП на сьогоднішній день є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, на підставі ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В судовому засіданні представник Одеської обласної прокуратури Афанасьєва І.Г. заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, на запитання суду щодо обставин кримінального провадження та необхідності вилучення зазначеного майна повідомила, що на той час це була таємниця слідства. Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області Бушилова Ю.О. заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, на запитання суду щодо вчинення зазначених дій слідчим, без отримання відомостей щодо власника вилученого майна з огляду на обставини провадження не змогла відповісти.

Заслухавши сторони провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва прокурорів Малиновської окружної прокуратури м. Одеси здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненим за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину.

У подальшому, 27.04.2024 слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000332 за ч. 5 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів правового характеру до малознайомих йому осіб, які біля бізнес центру «Наше Діло» за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, під приводом купівлі зернових культур, шляхом обману заволоділи його грошовими коштами у сумі 67 000 доларів США. Процесуальне керівництво в указаному кримінальному провадженні також здійснювалось прокурорами Малиновської окружної прокуратури м. Одеси.

Надалі, постановою процесуального керівника від 29.04.2024 матеріали досудових розслідувань в кримінальних провадженнях № 0000441 та № 0000332 об`єднано в одне провадження за № 0000441 від 06.07.2023 за ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 р. по справі №521/4248/24 провадження №1-кс/521/925/24 клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О. про проведення обшуку за кримінальним провадженням №0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено. Надано дозвіл слідчому СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 або іншому слідчому, який входить до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, або прокурору, який входить до групи процесуальних керівників у цьому кримінальному провадженні на проведення обшуку транспортного засобу марки «VOLVO FH 13.500», державний номерний знак « НОМЕР_4 », яким користується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп`ютерної техніки, а також предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства або інших речей, що можуть використовуватись для здійснення даного злочину.

Протоколом обшуку від 11.04.2024 р. слідчим СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Недельчев І.В. на підставі ухвали слідчого судді в ході обшуку транспортного засобу вилучив ключі від транспортного засобу, транспортний засіб VOLVO FH 13.500», державний номерний знак « НОМЕР_4 » VIN НОМЕР_5 .

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2025 р. по справі №521/17911/23 провадження №1-кс/521/1166/24 в задоволенні клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна, яке 11.04.2024 року органом досудового розслідування було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме автомобіля марки «Volvo FH13.500», н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 та ключі від нього відмовлено. Автомобіль марки «Volvo FH13.500», н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 та ключі від нього - повернути власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого про відмову у задоволенні клопотання арешту встановлено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вказаного майна як доказу у даному кримінальному провадженні. Вилучене майно не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді від 28.03.2024 року, крім того, жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний транспортний засіб - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт вказаного майна, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 р. номер провадження:11-сс/813/836/24 апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали встановлено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вилученого транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна. Також, апеляційний суд враховує, що на теперішній обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023 року вже направлений до суду 1-ої інстанції для розгляду по суті, отже вказане майно не мало вирішальне доказове значення у провадженні.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 р. по справі № 521/4241/24, провадження №1-кс/521/919/24 клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про проведення обшуку у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР від 06.07.2023 року за №0000441 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено. Надано слідчим ВП №3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурорам, включеним до складу групи прокурорів, дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки VOLVO FH 500 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп`ютерної техніки, а також предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства або інших речей, що можуть використовуватись для здійснення даного злочину.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 р. по справі №521/17911/23, провадження№1-кс/521/1180/24 в задоволенні клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна, яке 13.04.2024 року органом досудового розслідування було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме автомобіля марки «Volvo FH 500», д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключів відмовлено. Автомобіль марки «Volvo FH 500», д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від нього - повернуто власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вказаного майна як доказу у даному кримінальному провадженні. Вилучене майно не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді від 27.03.2024 року, крім того, жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний транспортний засіб - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт вказаного майна, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України та ч. 1 ст. 5 КПК України, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 р. номер провадження:11-сс/813/837/24, апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вилученого транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 р. по справі № 521/4246/24, провадження №1-кс/521/924/24 клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про проведення обшуку у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР від 06.07.2023 року за №0000441 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено. Надано слідчим ВП №3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурорам, включеним до складу групи прокурорів, дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI з державним номерним знаком НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп`ютерної техніки, а також предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства або інших речей, що можуть використовуватись для здійснення даного злочину.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 р. по справі №521/17911/23 провадження №1-кс/521/1168/24 клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено частково. Накладено арешт на майно (із забороною відчуження, розпорядження, та користування), яке 11.04.2024 року органом досудового розслідування було виявлено та вилучено під час обшуку автомобіля марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI» з державним номерним знаком НОМЕР_6 , який знаходився за адресою: Одеська область, м. Теплодар, вул. Комунальна, земельна ділянка 1-Г, а саме на: - грошові кошти у сумі 405 доларів, які запаковано до сейф-пакету НПУ WAR1550339: 1 купюра номіналом 5 доларів США з наступною серією: СК79711255В; 4 купюри номіналом 100 доларів США наступними серіями: НJ67890750A, HF96477919B, LF50702634A, KJ40513617A. В іншій частині клопотання відмовлено. Автомобіль марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI» з державним номерним знаком НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього - повернуто власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого судді зазначено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. Вилучений транспортний засіб не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді від 27.03.2024 року, крім того, жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучений транспортний засіб може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний транспортний засіб - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт вказаного транспортного засобу, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України та ч. 1 ст. 5 КПК України, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 р. номер провадження №11-сс/813/839/24 апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання автомобілю марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI», з державним номерним знаком НОМЕР_6 як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.04.2024 р. по справі №521/17911/23 провадження №1-кс/521/977/24 клопотання слідчої СВ Відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про проведення обшуку в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено частково. Надано слідчим слідчого відділення Відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області Федоряєвій Карині Олегівні, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дозвіл на проведення обшуку напівпричепу марки «KOEGEL SWCT 24», з державним номерним знаком НОМЕР_10 , який перебуває у користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп?ютерної техніки, а також інших речей та предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2025 р. по справі №521/17911/23 провадження №1-кс/521/1179/24 в задоволенні клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна, яке 13.04.2024 року органом досудового розслідування було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме напівпричепу марки «Koegel SWCT 24», н.з. НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 відмовлено. Напівпричеп марки «Koegel SWCT 24», н.з. НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 - повернуто власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого судді зазначено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вказаного майна як доказу у даному кримінальному провадженні. Вилучене майно не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді від 01.04.2024 року, крім того, жодним чином не обґрунтовано, що даний причіп є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтоване. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний напівпричіп - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт вказаного майна, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України та ч. 1 ст. 5 КПК України, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 р. номер провадження: 11-сс/813/838/24 апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишено без змін.

Відповідно мотивувальної частини ухвали зазначено, щоколегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вилученого транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 р. по справі №521/4237/24 провадження №1-кс/521/915/24 клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О. про проведення обшуку за кримінальним провадженням №0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено. Надано дозвіл слідчому СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 або іншому слідчому, який входить до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, або прокурору, який входить до групи процесуальних керівників у цьому кримінальному провадженні на проведення обшуку напівпричіпа марки «WIELTON NS34ST», державний номерний знак « НОМЕР_11 », яким користується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп`ютерної техніки, а також предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства або інших речей, що можуть використовуватись для здійснення даного злочину.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 р. по справі №521/17911/23 провадження№1-кс/521/1169/24 клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено частково. Накладено арешт на майно (із забороною відчуження, розпорядження, та користування), яке 11.04.2024 року органом досудового розслідування було виявлено та вилучено під час обшуку напівпричепу марки «WIELTON NS34ST», з державним номерним знаком НОМЕР_11 , який знаходився за адресою: Одеська область, м. Теплодар, вул. Комунальна, земельна ділянка 1-Г та під час особистого обшуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на: - грошові кошти у сумі 18 гривень:18 купюр номіналом по 1 гривні наступними серіями: УВ 7332813, УР 6206506, УА 0672046, КА 8727778, РЗ 8041211, ТГ 9547807, РК 2074317, НОМЕР_12 , ТЗ 7535370, РВ 1363877, НЖ 3791353, НОМЕР_13 , УИ 3078335, УП 1090025, УТ 9113207, УП 5689407, НОМЕР_14 , НОМЕР_15 ; - грошові кошти у сумі 10 гривень: 2 купюри номіналом по 5 гривень наступними серіями: НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; - грошові кошти у сумі 20 гривень: 2 купюри номіналом по 10 гривень наступними серіями: ЮЗ 3451095, ХИ 8715337; - грошові кошти у сумі 260 гривень: 13 купюр номіналом по 20 гривень наступними серіями: ЕБ 4597024, ЕГ 5407951, ЕГ 8379047, ЕЖ 4171594, ЕБ 0973152, ЕЕ 1381139, ЕА 5526599, ЕБ 0602892, НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ; - грошові кошти у сумі 50 гривень: 1 купюра номіналом 50 гривень з наступною серією: АБ 7210323; - грошові кошти у сумі 8000 гривень: 40 купюр номіналом по 200 гривень наступними серіями: ХВ 5199936, УЕ2361506, ЄА 6935657, ВЖ 6269068, ГВ 1223051, ВЖ 8761196, ЕД 4375017, БР 7074357, ДГ 5532068, ГЕ 1801349, ЄЄ 7518590, EЖ 0896985, ЕГ 0884488, БН 4532213, ЕА 6923161, ЗВ 1270519, ГД 6023478, ДВ 5967182, ГВ 7713373, ЄБ 5688607, ЄЄ 7776273, ВД 3321661, ГЗ 9446148, ВИ 7299975, АН 2315104, АН 1324821, ЄА 6283915, ЄГ 7751050, EВ 6268766, EД 6941468, ЄИ 0546105, ДА 8006440, ЕД 5204611, ВК 2624652, Є3 0007133, EД 3632711, ГГ 0547279, ГБ 0810117, НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ; - грошові кошти у сумі 9 доларів США: 1 купюра номіналом 5 доларів США з наступною серією: PE 24338450 A; 4 купюри номіналом 1 долару США наступними серіями: B 27028293 C, B 12104222D, НОМЕР_25 , K 40609338 A. В іншій частині клопотання відмовлено. Напівпричеп марки «WIELTON NS34ST», з державним номерним знаком НОМЕР_11 та мобільний телефон марки «iphone 14 Pro», у прозорому чохлі IMEI 56332 з сім карткою НОМЕР_26 - повернуто власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання мобільного телефону, який був вилучений у гр. ОСОБА_1 та напівпричепу як доказу у даному кримінальному провадженні. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний телефон та напівпричіп - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт мобільного телефону та напівпричепу, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України та ч. 1 ст. 5 КПК України, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 р. номер провадження: 11-сс/813/834/24 Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання мобільного телефону, який був вилучений у гр. ОСОБА_1 та напівпричепу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина у заподіянні шкоди, про що зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язківк, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону України «Про національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Функції прокуратури визначені ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», зокрема відповідно п. 3 ч. 1 на прокуратуру покладаються функції нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність прокуратури ґрунтується на засадах: верховенства права та визнання людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю; законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.

Судом встановлено, що слідчий звернувся до слідчого судді із клопотаннями погодженим прокурором про проведення обшуку за результатами розгляду яких, надано дозвіл на проведення обшуку транспортних засобів з метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп?ютерної техніки, а також інших речей та предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства.

Орган досудового розслідування провівши обшуку на підставі ухвал слідчого судді безпідставно вилучив транспортні засоби. Відповідно ухвал слідчих суддів про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту зазначено, що вилучене майно не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді крім того, жодним чином не обґрунтовано, що транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтоване. Арешт майна, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна. Зазначені ухвали залишились без змін в судді апеляційної інстанції, в обґрунтування чого зазначено, що не обґрунтовано можливості (необхідності) використання транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

В судовому засіданні представники відповідачів не змогли відповісти на питання суду, щодо необхідності вилучення зазначених транспортних засобів на досудовому розслідування з огляду на встановленні обставини судів першої та апеляційної інстанції на досудовому розслідуванні.

Крім того, суд критично ставиться до зазначеного у відзив Одеської обласної прокуратури твердження, про те що: «сам факт вчинення, слідчим та прокурором процесуальних дій, визначених кримінальним процесуальним законодавством, зокрема, тимчасове вилучення майна , а також відмова суду у задоволенні клопотань слідчого під час здійснення досудового розслідування, чи у задоволенні апеляційних скарг прокурора на ухвали слідчих суддів про відмову у задоволенні клопотань у кримінальному провадженні, не свідчать про протиправність таких дій слідчого чи прокурора», оскільки в такому випадку під приводом виконання процесуальних дій, визначених кримінальним процесуальним законодавством можливе порушення принципу заборони зловживання процесуальними правам, який є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права. Під час розгляду клопотань слідчими суддями щодо питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а згодом з переглядом судом апеляційної інстанції, не знайшли підтвердження жодне обґрунтування органу досудового розслідування та прокуратури у необхідності накладенні арешту на тимчасово вилучене майно. З огляду на встановлені обставини та неможливість обґрунтування необхідності зазначених дій під час досудового розслідування, а також в ході розгляду цивільного позову, вилучення майна було незаконним. Якщо обмеження прав здійснювалось не для досягнення легітимної мети, то засоби, що використовувалися для її досягнення, не були легітимними.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути на свою користь моральну шкоду в загальному розмірі 3000000 грн, завдану внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури. Разом з тим, суд вважає, що такий розмір відшкодування є необґрунтованим та може призвести до безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань позивача, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду позивачу в розмірі 100000,00 гривень та саме така сума відшкодування моральних страждань за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб позивача.

Отже, вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, так як позивачем не доведено та не надано доказів відповідно до положень ст.ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження заявленого розміру заподіяної моральної шкоди, оскільки за рахунок відшкодування моральної шкоди особа не має отримувати необґрунтований дохід та зловживати правом на відшкодування.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1174 ЦК України, ст.ст. 10-13, 43, 49, 51, 64, 76-81, 89, 95, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_27 ; АДРЕСА_3 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 25.08.2025 року.

Суддя Донцов Д.Ю.