Провадження № 2/641/841/2025 Справа № 641/7413/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого у справі судді Чайка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Шумейко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/7413/24 за позовною заявою адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" про визнання незаконним та скасування наказу, відновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Тимошенко Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» про призупинення дії трудового договору в частині призупинення трудового договору з ОСОБА_1 ; відновити дію трудового договору, укладеного між ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» та ОСОБА_1 ; стягнути з ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.07.2024 по день відновлення дії трудового договору.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 1981 року ОСОБА_1 працює на посаді економіста планового відділу у Державному підприємстві «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_2 » (надалі ДП «ХКБМ»). На початку повномасштабного вторгнення в 2022 році ОСОБА_1 зателефонував представник ДП «ХКБМ» та в усній формі повідомив про те, що у зв`язку зі збройною агресією, ДП «ХКБМ» не спроможне функціонувати у повному обсязі, їй тимчасово не потрібно виходити на робоче місце, а дію її трудового договору призупинено, зазначили, що інформацію про подальші дії їй буде повідомлено додатково. Протягом більш ніж двох років ДП «ХКБМ» не надавало жодної інформації щодо відновлення дії трудового договору. З огляду на це, ОСОБА_1 вирішила поцікавитися строком призупинення та умовами відновлення її трудового договору і виходу на роботу. 18 червня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник адвокат Тимошенко Д.В., звернулася до керівника ДП «ХКБМ» із заявою №18/6-1 про поновлення дії трудового договору, оскільки ДП «ХКБМ» продовжує функціонувати, саме підприємство є цілим, неушкодженим, керівник має доступ до приміщень підприємства і тому об`єктивно має змогу надати працівникові роботу, крім того, на роботу наймаються нові працівники. Незважаючи на отримання даної заяви, ДП «ХКБМ» не надало жодної відповіді на неї, не вчинило жодних дій для поновлення порушених прав ОСОБА_1 14 серпня 2024 року адвокат Тимошенко Д.В. звернувся із адвокатським запитом №14/8-2 до ДП «ХКБМ» із проханням надати інформацію щодо стану розгляду заяви про поновлення дії трудового договору №18/6-1 від 18 червня 2024 року. Жодної відповіді на вказаний адвокатський запит надано не було. Наразі трудовий договір, укладений між ДП «ХКБМ» та ОСОБА_1 , досі призупинений, ОСОБА_1 не повідомлено про умови відновлення дії трудового договору, не повідомлено про необхідність стати до роботи, представники ДП «ХКБМ» не виходять на будь який зв`язок. При цьому ДП «ХКБМ» продовжує функціонувати, саме підприємство є цілим, неушкодженим, а ОСОБА_1 має бажання та об`єктивну можливість працювати і виконувати свої обов`язки на робочому місці. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05.11.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задовленні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що у зв`язку з військовою агресією та введенням військового стану, розуміючи небезпечну, загрозливу життю та здоров`ю ситуацію у місті Харкові, враховуючи специфіку господарської діяльності підприємства та страх працівників виходити на роботу, на підставі діючого законодавства, із значною кількістю працівників ДП «ХКБМ», в тому числі з ОСОБА_1 було призупинено дію трудового договору. Вказала, що заперечень чи зауважень з приводу призупинення дії трудового договору позивач не мала та не виражала. Бажання та ініціативи виходити на роботу та виконувати свої посадові обов`язки не проявляла. Будь-яких звернень, вимог та повідомлень про існування у неї можливості виконувати свою роботу до виникнення спору не надходило. Крім цього, зазначила, що звернення представника позивача в її інтересах не може вважатися волевиявленням позивача на поновлення дії трудового договору, оскільки відсутні докази наявності у останнього повноважень на здійснення вказаних дій, також відсутні належні докази направлення підприємству вказаної заяви.

27.11.2024 та 28.08.2025 представником позивача надані додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що доводи представника відповідача є необґрунтованими та фактично зводяться до безпідставного ототожнення поновлення дії трудового договору з прийняттям на роботу та особистим ознайомленням працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідного наказу і т.д. Посилання представника відповідача на відсутність належних доказів направлення підприємству заяви є безпідставними та спростовуються документами, що містяться у матеріалах справи. Крім того, зазначив, що звертався до підприємства в інтересах позивача відповідно до діючого законодавства, мав відповідні повноваження, та діяв в межах захисту прав клієнта. Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсзяі.

Ухвалою суду від 02.12.2024 задоволено клопотання представника позивача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 26.02.2025 частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. Доводи відповідача вважав необґрунтованими. Вказав, що позивачем здійснювались заходи щодо поновлення дії трудового договору, а саме за телефоном, а також шляхом безпосереднього приходу ОСОБА_1 на підприємство, однак на територію її не пустили. Зазначив, що підприємство не припиняло свою роботу, та відповідно мало можливість надання роботи позивачу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначила, що у справі відсутнє порушення прав позивача. ОСОБА_1 було відомо про призупинення дії трудового договору, жодного разу вона не заявляла бажання стати до роботи, не зверталась із особистою заявою про поновлення дії трудового договору. Також вказала, що підприємство не зупиняло свою роботу, оскільки є оборонним підприємством, та продовжує фунціонувати по сьогоднішній день. Також зазначила, що плановий відділ та економісти у ньому працюють.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що зі змісту копії трудової книжки НОМЕР_1 , завіреної печаткою відділу кадрів «Производственное обьединение «Завод имени Малышева» вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді економіста планового відділу у ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобування імені О.О. Морозова».

На підставі ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», В.о. директора ДП «ХКБМ ім. О.О. Морозова» Степановим С. видано наказ № 215-к від 22.04.2022 «Про призупинення дії трудових договорів у зв`язку з військовою агресією проти України», яким призупинено з 23.04.2022 дію трудових договорів на період дії правового режиму воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи з наступними працівниками підприємства, що зазначені у Додатку 1 до Наказу, серед яких зазначено ОСОБА_1 .

Згідно відповіді на запит адвоката Тимошенка Д. № 2482/04 від 08.04.2025 року, наданої директором ДП «ХКБМ імені О.О. Морозова» ОСОБА_3 , вищевказане підприємство повідомляє, що ОСОБА_1 було повідомлено про призупинення дії трудового договору на підставі наказу № 215-к від 22.04.2022 року у спосіб, передбачений п.3 даного наказу, а саме засобами мобільного зв`язку.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 04.09.2023 вбачається, що видами діяльності ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» є виробництво військових транспортних засобів, виробництво зброї та боєприпасів та ін.

Згідно копії заяви про поновлення дії трудового договору № 18/6-1 від 18.06.2024, надісланої на адресу ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_2 » представником ОСОБА_1 адвокатом Тимошенком Д.В., останній просив поновити дію трудового договору з ОСОБА_1 .

Відповідно до копій запитів адвоката Тимошенка Д.В. від 09.10.2024, останнім направлялися адвокатські запити на адресу ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_2 », з метою отримання інформації про стан розгляду заяви про поновлення дії трудового договору, отримання належним чином засвідченої копії наказу про призупинення дії трудового договору та ін.

Зі змісту листа ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_2 » від 25.10.2024, тобто після подання позивачем розглядуваного позову № 6622/04, надісланого Трипольській Л.В. вбачається роз`яснення відповідачем можливості звернення ОСОБА_1 до ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» для вирішення питання про поновлення дії трудового договору шляхом подачі відповідної заяви.

З копії заяви ОСОБА_1 від 02.12.2024 вбачається, що остання просила ДП «ХКБМ» видати їй трудову книжку відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі».

02.12.2024 року ОСОБА_1 було отриману трудову книжку згідно наказу директора ДП «ХКБМ» № 149-к від 30.03.2023 «Видача трудових книжок працівникам ДП «ХКБМ», про що свідчить її підпис у відповідній графі.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У ст. 5-1 КЗпП України закріплені гарантії держави забезпечення права на працю працездатним громадянам, які постійно проживають на території України.

Водночас, ст. 64 Конституції України, визначає, що права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 6 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався і діяв у період видання наказу № 215-к від 22.04.2022 року Державним підприємством «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» про призупинення дії трудових договорів у зв`язку з військовою агресією проти України, яким було призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 .

Згідно з п.3 зазначеного Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з п.п. 2 розділу «Прикінцеві положення» ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено п. 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ч.1 ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла на момент виникнення збірних правовідносин) роботодавець має право на призупинення дії трудового договору з працівником у зв`язку з військовою агресією проти України тільки при неможливості роботодавця надати роботу, а також при неможливості працівника виконувати роботу. При цьому неможливість роботодавця надати роботу так і неможливість працівника виконувати роботу настають одночасно.

Виносячи наказ № 215-к від 22.04.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів у зв`язку з військовою агресією проти України» відповідач виходив з того, що неможливо надавати роботу у зв`язку з військовою агресією проти України. Всупереч цьому, представником відповідача в судовому засіданні було зазначено, що підприємство є оборонним, та воно не зупиняло своєї роботи, у тому числі працював плановий відділ та економісти у ньому.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Таким чином, ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачає призупинення дії трудового договору не у зв`язку з військовою агресією проти України, а лише за умови виключення можливості надання та виконання роботи. З огляду на це, слід також вважати, що у наказі має, зокрема, зазначатися інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки.

Тому, за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Абсолютну неможливість надання роботи ОСОБА_1 представник відповідача обґрунтовувала тим, що розуміючи небезпечну, загрозливу життю та здоров`ю ситуацію у місті Харкові, враховуючи специфіку господарської діяльності підприємства та страх працівників виходити на роботу, ДП «ХКБМ імені О.О. Морозова» наказом № 215-к від 22.04.2022 року призупинило дію трудових договорів, зокрема, з ОСОБА_1 .

Аналізуючи в сукупності всі докази по справі, суд вважає, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами ту обставину, що підприємство не мало можливості надати позивачу можливість виконання роботи, а позивач відповідно була позбавлена можливості виконувати свої посадові обов`язки.

Крім того, відповідачем не підтверджено жодним чином неможливість переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці, зміни режиму роботи на умовах неповного робочого тижня, дня.

Зі змісту Витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.02.2023, 29.12.2023, 30.06.2024 року вбачається, що внаслідок ракетних обстрілів по території ДП «ХКБМ» було частково пошкоджено приміщення цехів, виробничих приміщень, обладнання, устакування підприємства.

Також, суд не може прийняти вищевказані Витяги як доказ поважності призупинення дії трудового договору, оскільки в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що ДП «ХКБМ» є оборонним підприємством, яке не припиняло свою роботу та продовжує функціонувати по теперішній час.

Таким чином, судом встановлено, що надані докази не дають підстав для висновку про абсолютну неможливость підприємства здійснювати господарську діяльність, а відповідно і неможливість надання роботи та неможливість її виконання робітником, а відповідно і наявність підстав для призупинення дії трудового договору на підставі ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Суд не може погодитись з доводами представника відповідача стосовно неможливості звернення із заявою про поновлення дії трудового договору представником позивача, оскільки згідно норм діючого законодавства та судової практики адвокат може подавати заяву про поновлення дії трудового договору від імені та в інтересах працівника, якщо у нього є належним чином оформлені повноваження (ордер, довіреність) він діє в межах захисту прав клієнта, що є предметом трудового спору або спору щодо поновлення прав працівника.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за таких обставин існують підстави для визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» № 215-к від 22.04.2022 року про призупинення дії трудового договору в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Беручи до уваги, що з позивачем не припинено трудовий договір, а призупинено його дію, тому визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору відновить його дію, що буде ефективним способом відновлення порушеного права позивача.

Вирішуючи заявлений позов в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до ч.1 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не тягне за собою припинення трудових відносин і не є звільненням з роботи, проте позбавляє працівника роботи і заробітку, який він повинен був отримати при виконанні трудових обов`язків.

Таким чином, внаслідок видання незаконного наказу про призупинення дії трудового договору фактично наявний факт вимушеного прогулу працівника, викликаний протиправними діями роботодавця, але в такому випадку КзПП України не передбачає виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тому суд вважає можливим на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосувати закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а саме положення ст. 235 КЗпП, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до п. 2 зазначеного порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідачем надано суду довідку ДП «ХКБМ імені О.О. Морозова» від 05.03.2025 № 20 щодо заробітної плати ОСОБА_1 за лютий березень 2022 року, з якої вбачається, що за лютий 2022 року ОСОБА_1 було нараховано 14 175,00 грн. В березні 2022 року ОСОБА_1 не працювала.

Також, згідно довідки ДП «ХКБМ імені О.О. Морозова» від 05.03.2025 № 21 щодо середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , яка розрахована згідно Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, за останні два календарні місяці роботи, що передують призупиненню дії трудового договору згідно наказу № 215-к від 22.04.2022, складає 708,75 грн.

Відповідно до довідки ДП «ХКБМ імені О.О. Морозова» від 24.03.2025 № 36 щодо середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , яка розрахована згідно Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, за останні два календарні місяці роботи, що передують призупиненню дії трудового договору згідно наказу № 215-к від 22.04.2022, яка складає 723,38 грн., у тому числі за січень 2022 року нараховано 10 420,03 грн., за лютий 2022 року нараховано 14 175,00 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу за період з 12 липня 2024 року по дату винесення судового рішення- 28 серпня 2025 року складає 294 днів.

Згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Крім того, слід зазначити, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (постанова Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 817/893/17).

Таким чином, розглядаючи спір в межах заявлених позивачем вимог, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з липня 12 липня 2024 року по день винесення рішення по справі 28 серпня 2025 року в розмірі 212 673 (двісті дванадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 72 коп. без урахування податків і зборів, з розрахунку: 294 (дні вимушеного прогулу) * 723,38 (середньоденний заробіток) = 212 673,72 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України із застосуванням ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1937,92 грн. щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу, а також 1701,40 грн. щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" про визнання незаконним та скасування наказу, відновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" № 215-к від 22.04.2022 року про призупинення дії трудового договору в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Відновити дію трудового договору укладеного між Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" та ОСОБА_1 .

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12 липня 2024 року по день винесення рішення по справі 28 серпня 2025 року в розмірі 212 673 (двісті дванадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 72 коп. без урахування податків і зборів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині відновлення дії трудового договору між Державним підприємством «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" судові витрати по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 3 639 (три тисячі шістсот тридцять дев`ять) грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова", 9, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, 126.

Повний текст рішення виготовлено 02.09.2025 року.

Суддя І.В.Чайка