Єдиний унікальний номер судової справи:478/696/24
Провадження № 22-з/812/85/25 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
02 вересня 2025 року м. Миколаїв справа №478/696/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши без повідомлення учасників справи заяву Приватного підприємства «ДАР ЛАНІВ», подану представником Розніним Володимиром Андрійовичем, про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ДАР ЛАНІВ» про скасування державної реєстрації договору оренди та повернення земельної ділянки,
У травні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Запєвалову Т.В., звернулася до суду з позовом до ПП «ДАР ЛАНІВ» про скасування державної реєстрації договору оренди та повернення земельної ділянки.
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу від 17 грудня 2024 року представник відповідача адвокат Рознін В.А., не погодившись з доводами скарги, посилаючись на їх необґрунтованість, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «ДАР ЛАНІВ» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн. Зазначав, що у випадку необхідності подання суду додаткових доказів на підтвердження судових витрат, керуючись частиною восьмої статті 141 ЦПК України, відповідач заявляє про це до закінчення судових дебатів. Крім того, представник просив розглянути справу без участі представників ПП «ДАР ЛАНІВ».

20 січня 2025 року в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Запєвалова Т.В. заперечувала проти заявленого представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу орієнтованого розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн, з мотивів необґрунтованості та неспівмірності.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Запєваловою Т.В., залишено без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року - без змін.

15 серпня 2025 року представник ПП «ДАР ЛАНІВ» - адвокат Рознін В.А. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «ДА Р ЛАНІВ» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21 (провадження № 61-11490св23).

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина третя статті 270 в редакції Закону № 4508-IX від 18 червня 2025 року, що набрала чинності 16 липня 2025 року).

Відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Ураховуючи, що у відзиві на апеляційну скаргу, який поданий 17 грудня 2024 року, представником відповідача було заявлено про компенсацію витрат відповідача на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, постанова суду апеляційної інстанції прийнята 11 серпня 2025 року, а заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами їх понесення подана 15 серпня 2025 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявник не пропустив процесуальний строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану представником відповідача на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем були надані докази надання йому адвокатом правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, а саме: договір про надання правничої допомоги від 17 грудня 2024 року, ордер адвоката на представництво інтересів позивача у суді апеляційної інстанції №1119551, акт наданих послуг/розписка від 17 грудня 2024 року про сплату в момент підписання цього акту адвокату Розніну В.А. 5 000 грн за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу.

До заяви про ухвалення додаткового рішення, яка розглядається, представником відповідача додано акт наданих послуг/розписка від 15 серпня 2025 року про сплату в момент підписання цього акту адвокату Розніну В.А. винагороди (премії) за досягнення позитивного результату в суді апеляційної інстанції в сумі 10 000 за п. 3.2. договору.

Із зазначених доказів вбачається, що професійна правнича допомога складалася із написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у сумі 5 000 грн та додаткової винагороди в сумі 10 000 грн у разі досягнення позитивного результату в суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду 20 січня 2025 року представник позивача Запєвалова Т.В. вважала вказані витрати необґрунтованими та неспіввісними з обсягом виконаної адвокатом роботи.

Колегія суддів вважає, що ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення додаткової винагороди, у справі яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим.

Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді апеляційної інстанції та досягнення обумовленого між сторонами позитивного результату.

У зв`язку із цим, апеляційний суд бере до уваги, що на стадії апеляційного розгляду справи правова позиція відповідача вже була сформована, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано. Вчинені підприємством дії, які можуть бути співвіднесені з досягненням позитивного результату, були актуальні під час звернення із позовною заявою та розгляду її в суді першої інстанції.

Отже, апеляційний суд вважає, що заява відповідача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу в частині стягнення 15 000 грн не відповідає критерію розумності, з огляду і на те, що позивач є пенсіонеркою, їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування, з огляду на обставини цієї справи, матиме надмірний характер.

Аналізуючи відзив, складений представником відповідача, на предмет складності, обсяг виконаних робіт згідно з актами наданих послуг, враховуючи критерій розумності, пенсійний вік позивачки, колегія суддів вважає, що зазначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому заявлені ним витрати підлягають частковому задоволенню на суму 2000 грн.

Керуючись статтями 141, 270, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Приватного підприємства «ДАР ЛАНІВ», подану представником Розніним Володимиром Андрійовичем, про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ДАР ЛАНІВ» про скасування державної реєстрації договору оренди та повернення земельної ділянки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «ДАР ЛАНІВ» () витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції, у сумі 2 000 (дві тисячі) грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна додаткова постанова складена 02 вересня 2025 року.