Дата документу 21.08.2025
Справа № 334/6724/25
Провадження № 2-о/334/270/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 р. м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Коломаренко К.А., за участі секретаря Цілінко А.С., заявника ОСОБА_1 , представника заявника - адвоката Мурашко І.О., заінтересованої особи ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи - адвоката Ускової І.І. розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

Адвокат Мурашко Ігор Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно чоловіка заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , на строк на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 100 метрів до ОСОБА_1 , малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви зазначає, що 16 грудня 2017 року між заявником та кривдником було укладено шлюб, який був зареєстрований Дніпровським у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На час подання заяви заявник з кривдником та разом з малолітніми дітьми проживають у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Попри наявність укладеного шлюбу, фактичні сімейні відносини між сторонами давно припинені через постійне психологічне та фізичне насильство з боку кривдника.

Заявником до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя подано позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, розгляд справи призначений на 04.11.2025.

За час проживання з кривдником, останній постійно піднімав руку на заявника, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень. Заявник неодноразово викликала поліцію задля фіксування вказаних обставин:

06.08.2024 року кривдником, ОСОБА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, було вчинено психологічне насильство, а саме: висловлювався нецензурною лайкою в адресу заявника. Працівниками поліції було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 214035 та встановлено факт вчинення домашнього насильства. Терміновий заборонний припис відносно кривдника було винесено строком на 10 діб. Відносно кривдника було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Проте постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.08.2024 року по справі 334/5829/24, провадження було закрито;

05.06.2025 року кривдником, ОСОБА_2 , повторно було вчинено домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою та вдарив заявника рукою по обличчю в присутності малолітніх дітей, чим завдав психологічну та фізичну шкоду. Працівниками поліції повторно було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 530531 та встановлено факт вчинення домашнього насильства. Терміновий заборонний припис відносно кривдника було винесено строком на 5 діб. Відносно кривдника було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 25.06.2025 року по справі 334/4866/25 кривдника було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень;

09.08.2025 року, кривдник ОСОБА_2 , повторно вчинив домашнє насильство відносно заявника та малолітніх дітей. Ввечері, близько 22:00 години, перебуваючи стані алкогольного сп`яніння разом зі свої братом ОСОБА_5 , прийшли за місцем їхнього мешкання, коли я заявника займалася підготовкою дітьми до сну, почали разом неадекватно себе поводити, були агресивними, влаштували сварку, виражалися в присутності малолітніх дітей нецензурною лайкою погрожували застосувати до заявника сексуальне насильство. Після чого заявник почала їхні дії фіксувати відео, після того, як вони зрозуміли, що їхні дії фіксуються на камері, вони почали разом до заявника застосовувати фізичну силу викручувати руки, щоб забрати телефон. ОСОБА_6 почав бити руками та душити, з метою захисту у відповідь заявник почала його кусати, завдяки чому в неї з`явилася змога звільнитися, вибігти на вулицю на вулицю почати кликати сусідів на допомогу та викликати поліцію. Після приїзду, працівники поліції повторно видали 3 (три) термінових заборонних приписи стосовно кривдника:

1. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника Серія АА № 858027 відносно постраждалої малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника Серія АА № 858025 відносно постраждалої особи (заявника), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

3. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника Серія АА № 858026 відносно постраждалої малолітньої дитини, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Термінові заборонні приписи стосовно кривдника, було винесено строком на 10 діб та діють з 09.08.2025 року по 19.08.2025 року. Заходами термінового заборонного припису стосовно кривдника працівниками поліції було визначено:

зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

На теперішній час кривдник проживає разом зі своїм братом ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , окремо від заявника та малолітніх дітей, що дієвим захистом від вчинення домашнього насильства з боку кривдника.

Працівниками поліції відносно кривдника було складено 3 (три) адміністративних протоколи за ч.1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

На офіційному веб-порталі «Судова влада» оприлюднено інформацію, що 13.08.2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшли адміністративні матеріали відносно кривдника по справі: 334/6539/25, по справі: 334/6542/25 та по справі : 334/6541/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Справи про притягнення до адміністративної відповідальності було призначено до розгляду на 15.08.2025 о 09:00 год, 09:05 год та 09:10 год.

Викликаючи працівників поліції, заявник скористалася своїм правом на захист у вигляді термінових заборонних приписів стосовно кривдника, які встановлювалися поліцією, та вони нажаль не дають дієвого результату через їхній короткий термін дії.

Дії кривдника носять систематичний характер та мають повторність. Таким чином, виникла необхідність звернутися до суду за захистом інтересів заявника та інтересів малолітніх дітей, з питання видачі обмежувального припису на більш тривалий термін.

Враховуючи, термін дії термінових заборонних приписів відносно кривдника, який спливає 19.08.025 року, з метою захисту інтересів постраждалої особи та малолітніх дітей, заява про видачу обмежувального припису, подається до суду без копій оцінки ризиків відносно постраждалих осіб від домашнього насильства з боку кривдника.

Проте до Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, подано адвокатський запит про витребування належним чином завірених копій оцінки ризиків, відносно постраждалих осіб від домашнього насильства та належним чином завірених копій протоколів про вчинення адміністративних правопорушень за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, які було складено працівниками поліції відносно кривдника, які будуть надані після отримання відповідних відомостей.

Враховуючи викладене вважає, що домашнє насильство має тривалий характер та несе ризики здоров`ю та життю заявниці, просить заяву задовольнити.

21.08.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Ускова І.І. подала заперечення проти заяви про видачу обмежувального припису, сформовані в системі «Електронний Суд», згідно якого просить в задоволенні заяви відмовити. В обґрунтування заперечень зазначає, що сімейні відносини між сторонами, які і так були вкрай напруженими, фактично припинилися, що вона сама підтвердила, подавши позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (справа № 334/6321/25). Незважаючи на це, заявник продовжує проживати в будинку (проживала до 20.08.2025 року), власником якого є ОСОБА_2 . ОСОБА_2 неодноразово пропонував заявниці виїхати до її матері, де вона проживала до одруження, але у відповідь чув лише погрози, що вона його виселить. Вважає такі дії заявниці постійним і свідомим планом по позбавленню ОСОБА_2 житла. Вважає, що їх спільне проживання в одному будинку неможливе внаслідок численних сварок та зловживань заявницею своїм становищем «жінки», яка починає сваритися, злословити, ображати ОСОБА_2 , його рідних (покійних), потім провокує на відповідь, коли їй не відповідають нецензурною лайкою, кидається на нього з кулаками, а потім викликає поліцію і заявляє, що це ОСОБА_2 вчинив сварку та ображав її.

Поліція в свою чергу складає термінові заборонні приписи та протоколи стосовно ОСОБА_2 . Останній припис було складено 09.08.2025 року, після чого ОСОБА_2 , поліція фактично виселила з його власного будинку на 10 діб вночі в комендантську годину, коли йому нікуди було йти. Протягом цього терміну він був відсутній у своєму домі і не мав жодного контакту із Заявницею, тому не міг вчинити будь-яких правопорушень.

Заявниця постійно погрожує ОСОБА_2 , що виселить його з його будинку і ніколи не впустить назад. Вона продовжує проживати в цьому будинку, приводить свою матір, яка також відмовляється покинути житло.

Після того, як закінчився строк обмежувального припису (об 00:10 20.08.2025 року), ОСОБА_2 повернувся до себе додому, відкривши будинок своїми ключами. Вже перебуваючи в будинку, він написав СМС-повідомлення Заявниці з вимогою, щоб вона покинула його будинок. Вранці на повторну вимогу, вона відмовилась покидати будинок, використовувала нецензурну лайку.

Цього ж дня, 20.08.2025 року, ОСОБА_2 повернувся додому об 11:30, знову намагався повторити вимогу про виселення, але Заявниця відмовилася покинути будинок, висловлювалася нецензурною лайкою та поводилася вкрай агресивно.

З приводу цього інциденту він був змушений викликати поліцію, яка зафіксувала неправомірні дії Заявниці та склала Терміновий обмежувальний припис щодо неї, заборонивши їй наближатися до мене впродовж 5 діб. Цей припис складений відносно ОСОБА_1 , яка 20.08.2025 року вчинила відносно ОСОБА_2 домашнє насильство психічного характеру - кричала, ображала, погрожувала забороною зустрічі з дітьми.

Також поліцією складено Терміновий обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , який ним наразі оскаржується.

Окремо зазначає, що Заявниця була виселена з будинку, який належить ОСОБА_2 , поліцією. Вона не зареєстрована в будинку, не є власницею цього будинку, не проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 , отже вимоги щодо ненаближення до його будинку ( АДРЕСА_1 ) є неправомірним, адже він як власник живе в своєму будинку.

20.08.2025 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя подана позовна заява про усунення перешкод в користуванні майном та виселення ОСОБА_1 з будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає,що заявниця не надала будь яких, в тому числі і беззаперечних доказів на підтвердження вчинення систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не довела продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому.

З урахуванням викладеного просить в задоволенні заяви відмовити.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заяву підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в заяві.

Представник заявника ОСОБА_1 адвоката Мурашко І.О. заяву про видачу обмежувального припису підтримав з підстав, які були зазначені у заяві. Додатково зазначив, що будинок, в якому проживають заявник та кривдник, є спільною сумісною власністю подружжя, заявник має прав проживати у вказаному будинку, проте їх сумісне проживання в спільному будинку неможливе.

Заінтересована особа ОСОБА_2 зазначив, що заявницю він не б`є та не ображає, вона сама його провокує та словесно ображає. Іншого житла, крім того, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , він не має, більш того вважає вказаний будинок його особистою власністю, до якої заявниця жодного стосунку не має. Наразі заявниця в будинку не живе, тому він в задоволенні заяви росить відмовити.

Представник заінтересованої особи - адвокат Ускова І.І. в судовому зсіданні просила відмовити в задоволенні заяви, зазначивши, що постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 наразі оскаржуються в апеляційному порядку, як і останній терміновий заборонний припис. Також до суду подано позов про виселення ОСОБА_1 з належного ОСОБА_2 будинку, при цьому станом на день розгляду скарги ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 не проживає.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд доходить наступних висновків.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, п`ятої і шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на рідних братів та сестер (п.11).

На підставі пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

За змістом ч.2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (частина перша статті 350-6 ЦПК України).

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18(провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див. постанову Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16.12.2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За цією ж адресою в будинку АДРЕСА_1 проживає заявниця ОСОБА_1 , яка була зареєстрована ОСОБА_1 до 13.08.2025, що не оспорюється сторонами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2025 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, розгляд справи призначений на 04.11.2025.

06.07.2024 стосовно ОСОБА_2 було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 з заходами термінового заборонного припису: - зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

05.06.2025 стосовно ОСОБА_2 було встановлено терміновий заборонний припис строком на 5 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 з заходами термінового заборонного припису: - заборона на вхід та перебування у місці перебування постраждалої особи; - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою

09.08.2025 стосовно ОСОБА_2 було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 з заходами термінового заборонного припису: - зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою;

09.08.2025 стосовно ОСОБА_2 було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_3 з заходами термінового заборонного припису: - зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою;

09.08.2025 стосовно ОСОБА_2 було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_4 з заходами термінового заборонного припису: - зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою;

20.08.2025 стосовно ОСОБА_2 було встановлено терміновий заборонний припис строком на 5 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 з заходами термінового заборонного припису: - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою;

20.08.2025 стосовно ОСОБА_1 було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 з заходами термінового заборонного припису: - зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою

Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.08.2025 Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.

Постановою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 25.06.2025 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КпАП України та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Як було встановлено судом, 5.06.2025 року о 22.00 год. ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство у сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_1 психологічного та фізичного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою та вдарив, чим завдав психологічну та фізичну шкоду потерпілій.

Вказана постанова оскаржувалася в апеляційному порядку, проте апеляційна скарга була повернута, а постанова набрала законної сили.

Таким чином, судом встановлено факт притягнення лише одного разу ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно заявниці інші докази, які долучені до заяви, та на думку заявника свідчать про вчинення протиправних дій щодо неї, факту вчинення домашнього насильства не підтверджують, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише постановою суду у справі про адміністративне правопорушення або вироком суду у кримінальному провадженні.

Разом з тим, судом встановлено, що між сторонами існує тривала конфліктна ситуація, в тому числі і щодо вирішення питання про поділ майна.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

В постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №756/2072/18 зазначено, що обмежувальний припис є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, факт застосування психологічного та фізичного насильства, зумовлюють необхідність частково задовольнити заяву ОСОБА_1 у частині видачі обмежувального припису у вигляді заборони ОСОБА_2 наближатись ближче ніж 100 метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Застосовуючи такі заходи впливу суд приймає до уваги, що на цей час сторони не надали до суду рішення органу опіки та піклування або судове рішення, яким би встановлювалося порядок участі заінтересованої особи у вихованні дітей, тобто відсутні підстави для встановлення заборони спілкування ОСОБА_2 з дітьми.

При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку рішення суду не повинно впливати на право ОСОБА_2 приймати участь у вихованні дітей, враховуючи, що відсутні належним чином підтверджені факти домашнього насильства відносно дітей з боку останнього.

Крім того, на думку суду, відсутні підстави для задоволення вимоги заявниці щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 з таких підстав.

Судом враховано, що застосування обмежувального припису являє собою істотне втручання у зміст права на повагу до приватного життя та права на житло. Отже застосування таких заходів слід оцінювати в контексті відповідності їх принципу нагальної необхідності таких заходів у демократичному суспільстві (легітимність мети та пропорційність). Зміст принципу пропорційності полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла та до приватного життя, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар.

У справі № 640/23804/18 Верховний Суд у своїй постанові від 29 серпня 2019 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом про запобігання домашньому насильству.

Фактично аналогічні висновки щодо звернення до компетентного органу із заявою про вчинене домашнє насильство без результатів по ним (зокрема, визнання особи винною у заявлених кримінальних порушеннях) як недостатніх доказів для задоволення заяв про видачу обмежувального припису відповідно до Закону про запобігання домашньому насильству також містяться у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19.

Крім того, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39).

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Разом із тим, в межах даної справи позивачем не доведено наявності підстав для застосування заходу втручання у право на мирне володіння майном і обмеження права заінтересованої особи на житло, місце його проживання в якому зареєстроване, оскільки не доведено необхідності забезпечення безпеки заявника шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», так і не доведено, що таке втручання в права і свободи особи є пропорційним.

Оцінюючи межі втручання у права і свободи кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи, суд бере до уваги, що матеріалами справи не встановлено наявність у ОСОБА_2 іншого житла.

Крім того, судом враховується, що ОСОБА_2 постійно проживав в одному із заявницею будинку, наразі між сторонами існує спір щодо права власності на вказаний житловий будинок.

Суд приймає до уваги, що спір між сторонами щодо користування нерухомим майном не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 10 лютого 2023 року в справі № 676/3259/22 (провадження № 61-10646св22).

Окрім того, як встановлено в судовому засіданні на підставі термінового заборонного припису від 20.08.2025 ОСОБА_1 покинула місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , тобто вимоги заяви щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 є наразі неспроможними.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.76-82, 89, 3501-3508, 353-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видати на строк шість місяців.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Коломаренко К. А.