Номер провадження: 22-ц/813/3899/25
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Усенка Антона Володимировича, представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року, постановленого під головуванням судді Скриль Ю.А., повний текст рішення складений 10 грудня 2024 року, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 503981608 від 07.09.2021 року у розмірі 50513,75 грн. та судові витрати.

Вобґрунтув ання позовних вимог позивач зазначив, що 07.09.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікаторомMNV334AU), був укладений кредитний договір № 503981608, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 23500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. На виконання умов договору 07.09.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 23500 грн. на рахунок відповідачки (банківську картку № НОМЕР_1 ).

Всупереч умовам Договору № 503981608 від 07.09.2021 року відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 50513,75 грн., яка складається з 23499,10 грн. - заборгованість по кредиту; 27014,65 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. На підтвердження вказаного розміру заборгованості позивач посилався на виписку з особового рахунку за період 17.07.2024 року по 24.07.2024 року.

28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчився 28 листопада 2019 року.

28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та № 28/1118-01.

31.12.2021 року сторони до Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 164 від 14.12.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 47 153,36 грн.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

У подальшому, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» укладено ряд додаткових угод до вказаного договору факторингу: додаткову угоду № 2 від 03.08.2021 року та додаткову угоду №» 3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 року включно, всі інші умови залишились без змін.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлан Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 50513,75 грн.

17.07.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 17/07/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 50513,75 грн.

Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ЕЙС»» наділено правом грошової вимоги до відповідача на загальну суму 50513,75 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року позов ТОВ «ФК «Ейс» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 503981608 від 07.09.2021 року в розмірі 47 153,36 грн., яка складається з 23 499,10 грн. - заборгованість по кредиту; 23 654,26 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Усенко А.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не доведений факт відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №503981608 від 07.09.2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс».

Апелянт вважає, що у зв`язку з недоведеністю позивачем того, що він є правонаступником стягувача за кредитним договором, він є неналежним позивачем у даному спорі, а відтак підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором відсутні, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , представник ТОВ «ФК «Ейс» просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки позивачем був доведений факт переходу права вимоги за договором факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 07.09.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором MNV334AU), був укладений кредитний договір № 503981608, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 23500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності.

Зокрема, 07.09.2021 року об 11:06:34 години відповідач ввела одноразовий ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційне системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання вказаного договору.

У подальшому, ознайомившись з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, заповнила Анкету-заяву, тим самим підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що їй повідомлено про всі умови надання та повернення кредиту.

Вказане підтверджено Довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якої заявка на кредит подана 07.09.2021 року об 11:03, договір відправлений позичальнику 07 вересня 2021 року.

Відповідно до п. 1.4 Договору № 503981608 від 07.09.2021 року, строк кредитування складає 98 днів, встановлена процентна ставка, відсотків річних 251,85 відсотків річних, що становить 0,69% в день від суми кредиту.

Згідно з п. 1.5 Договору № 503981608 від 07.09.2021 року, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 474,50 відсотків річних, що ставить 1,30 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним(базова процентна ставка).

Відповідно до п. 1.6.1 вказаного Договору, за умови застосування до відносин між сторонами умов нарахування процентів за базовою процентною ставкою:

- загальні витрати за кредитом складають 17897,18 грн.;

- орієнтована загальна вартість кредиту складає 41397,18 грн.

Як передбачено пунктами 1.6.2-1.8 цього Договору обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту за базовою процентною ставкою базується на припущенні, що споживач не здійснює платежів, передбачених Графіком платежів починаючи з першого платежу, а отже нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється з наступного дня , що слідує за першою датою платежу, передбаченою Графіком платежів.

Повернення частин кредиту та всіх нарахованих процентів здійснюється раз в два тижня, починаючи з першого тижня користування кредитом.

Графік платежів складений з розрахунку нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою та складається таким чином, що на дату кожного чергового платежу позичальнику необхідно повернути частину наданого в користування тілу кредиту та всіх нараховані проценти за користування кредитом.

На виконання умов договору 07.09.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 23500 грн. на рахунок відповідачки (банківську картку № НОМЕР_1 ), що підтверджується платіжним дорученням від 07.09.2021 року № 48с73аf6-6d1f-4147-8678-a40eb86277ba.

Отже, первісний кредитор свої зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав в повному обсязі.

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_1 з метою погашення заборгованості 21.09.2021 року сплатила грошові кошти у розмірі 2 270,10 грн.

Однак, всупереч умов Договору № 503981608 від 07.09.2021 відповідач взяті на себе зобов`язання у повному обсязі не виконала, внаслідок чого станом на 14.12.2021 року виникла заборгованість у розмірі 47153,36 грн., яка складається з 23499,10 грн. - заборгованість по кредиту; 23654,26 грн. - заборгованість по відсоткам, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», також Реєстром прав вимоги № 164 від 14.12.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (з урахуванням додаткової угоди до нього № 26 від 31.12.2020 року).

28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчився 28 листопада 2019 року.

28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та № 28/1118-01.

31.12.2021 року сторони до Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 164 від 14.12.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 47 153,36 грн., з яких 23499,10 грн. заборгованість за тілом кредиту, 23654,26 грн. заборгованість по відсоткам.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

У подальшому, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» укладено ряд додаткових угод до вказаного договору факторингу: додаткову угоду № 2 від 03.08.2021 року та додаткову угоду №» 3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 року включно, всі інші умови залишились без змін.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 50513,75 грн., з яких 23499,10 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27014,65 грн. заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредиту. При цьому розрахунку вказаного розміру заборгованості не надано, аргументів щодо збільшення розміру заборгованості за відсотками не наведено.

17.07.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 17/07/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 50513,75 грн.

Задовольняючи частково позов ТОВ «ФК «Ейс», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем був доведений факт переходу права вимоги від первісного кредитора до кожного наступного на кожному етапі такої передачі, також суд підтвердив перехід права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидкі гроші» до ТОВ «Таліон Плюс» № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, який є рамковою угодою, та сторони погодилися співпрацювати упродовж відповідного періоду часу, що підтверджується укладеними між сторонами додатковими угодами за №№ 19, 26, 27, якими продовжувалась дія вказаного договору факторингу, тобто надані позивачем договори факторингу та Витяги з Реєстрів прав вимоги та боржників є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, та підтверджують, що позивач ТОВ «ФК «Ейс» набув статус кредитора за кредитним договором № 503981608 від 07.09.2021 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом вірно встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 503981608 від 07.09.2021 року та надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 23500 грн. Факт надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 23500 грн. стороною відповідача не оспорювався. Про вказане також свідчить факт погашення 21.09.2021 року відповідачем отриманого кредиту та нарахованих на момент погашення відсотків у сумі 2 271 грн.

Також судом вірно зазначено, що оскільки ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача, на підставі Договору факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024 року, ураховуючи, що відповідач свої зобов`язання в повному обсязі не виконала, позивач має підстави для захисту свого права в суді.

Також суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що до ТОВ «ФК «Ейс» відповідно до укладеного договору відступлення прав вимог № 17/07/24 від 17.07.2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 503981608 від 07.09.2021 року.

З урахуванням того, що доказів повернення ОСОБА_1 позивачу отриманої у позику за кредитним договором грошової суми у повному обсязі - 23 499,10 грн., надано не було, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23 499,10 грн.

Щодо стягнення заборгованості за процентами, судом зазначено наступне.

За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами.

Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3 Договору № 503981608 від 07.09.2021 року строк позики (строк дії договору) становить 98 днів. Строк дії Договору обчислюється з моменту його укладення Сторонами до закінчення строку, на який надано Кредит, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору, сторони встановили строк кредитування до 14.12.2021 року.

Згідно з розрахунком ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Реєстром прав вимоги № 164 від 14.12.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), укладеного з ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідача за кредитним договором складала 47 153,36 грн., з яких 23499,10 грн. заборгованість за тілом кредиту, 23654,26 грн. заборгованість по відсоткам.

Отже, висновки суду про те, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі 23 654,26 грн. відповідають встановленим обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку простягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 23 499,10 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 23 654,26 грн.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги адвоката Усенко А.В., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не доведений факт відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №503981608 від 07.09.2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс», колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вказані доводи спростовуються Витягом з реєстру прав вимоги № 164 від 14.12.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 47 153,36 грн., з яких 23499,10 грн. заборгованість за тілом кредиту, 23654,26 грн. заборгованість по відсоткам, а тому відсутні підстави вважати, що у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року.

Доводи про те, що у зв`язку з недоведеністю позивачем того, що він є правонаступником стягувача за кредитним договором, він є неналежним позивачем у даному спорі, а відтак підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором відсутні, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки наявні в матеріалах справи документи підтверджують набуття ТОВ «ФК «Ейс» права за договором № №503981608 від 07.09.2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012.

Колегія суддів вважає, що на момент розгляду справи, суд першої інстанції, у відповідності до встановлених обставин, правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Усенка Антона Володимировича, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 03 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова