15.08.2025 Єдиний унікальний номер 205/8789/13-ц

Номер провадження: 4с/205/19/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра а у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», на рішення, дію чи бездіяльність посадових осіб Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту із нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі скаржник) звернувся до суду із скаргою на рішення, дію чи бездіяльність посадових осіб Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту із нерухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його представник ОСОБА_2 , звернувся до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із запитом про надання інформації відносно виконавчого провадження № 44127539 від 22.07.2014 року, в межах якого був накладений арешт на все майно ОСОБА_1 (постанова про арешт № 44127539 від 22.07.2014 року), про надання інформації на якій стадії перебуває виконавче провадження та із заявою про зняття вищевказаного арешту. На вищевказаний запит, була отримана відповідь, в якій зазначено, що постановою державного виконавця від 25.12.2018 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання або місцезнаходження боржника) та матеріали виконавчого провадження були передані до архіву відділу.

Отже, станом на дату звернення із скаргою до суду, виконавче провадження, в межах якого накладений арешт, завершене та знищене, а тому існування арешту є безпідставним та невиправданим, оскільки арешт не забезпечує жодну процедуру виконання і є застарілим та таким що безпідставно обмежує права скаржника і зняти його можливо виключно у судовому порядку.

У зв`язку з вищевикладеним скаржник вимушений звернутися до суду та просити суд зобов`язати посадових осіб Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт із всього нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного згідно з постанови про арешт майна боржника № 44127539 від 22.07.2014 року на підставі виконавчого листа № 2/205/214/14 від 29.05.2014 року, що був виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направив до суду письмові пояснення на скаргу, в яких просив відмовити в повному обсязі в задоволені вказаної скарги.

В обґрунтування заперечень посилався на те, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження спецрозділу та архівних виконавчих проваджень, було встановлено, що на виконанні у відділі в період з 22.07.2014 року по 25.12.2018 року перебувало виконавче провадження № 44127539 з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/214/14, виданого 29.05.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» боргу у розмірі 401 889 грн. 25 коп. В рамках даного виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 22.07.2014 року було накладено арешт на все майно боржника. Постановою державного виконавця від 25.12.2018 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання або місцезнаходження боржника). Отже виконавчі провадження, які були завершені по 2021 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби. Таким чином, матеріали виконавчого провадження № 44127539 були знищені. Щодо зняття державної виконавчої службою арешту із майна боржника, то законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження та у разі повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Таким чино, законодавством не передбачено обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу. У зв`язку з вищевикладеним, в задоволені вказаної скарги просили відмовити в повному обсязі.

Представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» також направив до суду письмові заперечення на скаргу, в яких просив відмовити в повному обсязі в задоволені вказаної скарги.

В обґрунтування заперечень посилався на те, що 11.04.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення по справі № 205/8789/13-ц, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 05.09.2008 року у загальному розмірі 401 889 грн. 25 коп. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01.08.2018 року прийнято рішення про зміну назви товариства на ТОВ «Вердикт капітал». Згідно відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження було повернуто стягувачу. При цього, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а отже і арешт не знімається. Отже, до подібних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 202/1182/22 від 29.03.2022 року. У зв`язку з чим, представник ТОВ «Вердикт капітал» просив відмовити у задоволені скарги у повному обсязі.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Майоров Василь Олександрович скаргу підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив суд судове засідання провести без його участі та відмовити у задоволенні вказаної скарги з огляду на її безпідставність та недоведеність.

Суб`єкт оскарження в особі свого уповноваженого представника просили суд розглянути скаргу без їх участі, та повідомити орган ДВС про прийняте судом рішення.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, з`ясувавши позиції учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження, спец розділу та архівних виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало зведене виконавче провадження № ВП № 44745361 до складу якого входило три виконавчих проваджень ВП № 44127107, ВП № 44127376 та ВП № 441277539 з примусового виконання виконавчих листів № 2/205/214/14 від 29.05.2014 року, виданих Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» боргу на загальну суму 403 840 грн. 75 коп.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення) у ВП № 44127539 разом із постановою про відкриття виконавчого провадження 22.07.2014 року була винесена постанова про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про обтяження.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 30.07.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, тобто 40 384 грн. 08 коп. (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» 30.07.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій у розмірі 384 грн. 00 коп. (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Матеріалами справи також підтверджено, що державним виконавцем 25.12.2018 року на підставі п. 5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» були винесені постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, а матеріали виконавчих проваджень ВП № 44111551, ВП № 44111628, ВП № 4411885, ВП № 44127107, ВП № 44127376, та ВП № 44127539 були передані до архіву відділу.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управляння юстиції Кузнецова О.В. про арешт майна боржника, було накладено арешт на майно боржника та оголошена заборона на його відчуження, серія та номер: 44127539, видана 22.07.2014 року.

При розгляді скарги на дії державного виконавця суд має перевірити чи діяв державний виконавець в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно з ч.1, 2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в тому числі, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно із письмових пояснень Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на день розгляду скарги матеріали виконавчого провадження № 44127539 були знищені за закінченням терміну його зберігання, будь-яких заходів примусового характеру по відношенню до стягувача, як боржника, вказаним органом ДВС не здійснюється.

В даному випадку між сторонами склались правовідносини, які регулюються в першу чергу спеціальним Законом - Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з п.2 ч.1 ст.47 зазначеного Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами ч.5 ст.47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч.1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з тим, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За частинами 3-5 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

З аналізу наведених положень вбачається висновок, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі №137/1649/17 (провадження №61-26969св18) зазначено, що згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Тобто у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч.2 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження"(зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку при поверненні виконавчого документа у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту, не має для цього підстав і на цей час, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

Суд також зауважує, що підстави для зняття арешту з майна боржника визначені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, зокрема згідно ч.4, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання. Та, як зазначалося вище, стягувач, який пропустив строк звернення виконавчого документу до виконання, не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку виконання рішення суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

У своїй скарзі заявник просив суд зобов`язати посадових осіб Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт із всього нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного згідно з постанови про арешт майна боржника № 44127539 від 22.07.2014 року на підставі виконавчого листа № 2/205/214/14 від 29.05.2014 року, що був виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, з підстав того, що означений обмежувальний захід є надмірно триваючим та існуючим без здійснення жодних виконавчих проваджень стосовно боржника, як власника такого майна.

Суд з цього приводу зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Наявність протягом тривалого часу (майже 11 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11. Правова позиція, викладена у вказаній постанові, спростовує доводи представника органу ДВС у частині того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій щодо зняття арешту з майна відповідача у спірному випадку.

Посилання представника суб`єкта оскарження на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, суд не бере до уваги, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи обставину щодо не зняття протягом тривалого часу арешту з майна боржника, внаслідок якого було порушено право останнього на мирне володіння його майном, державний виконавець у відповідь на звернення боржника не повинен був обмежуватись доводами щодо знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, а роз`яснити прийнятний та допустимий у межах ситуації, що склалась, механізм усунення відповідного порушення (роз`яснити про можливість вчинення будь-яких виконавчих дій (в тому числі прийняття постанови про скасування арешту) виключно в межах відкритого виконавчого провадження, запропонувати звернутися із заявою про відновлення матеріалів виконавчого провадження, що надасть можливість витребувати копії необхідних матеріалів у тих, у кого вони могли зберегтися), а також сприяти відновленню права боржника, порушеного внаслідок саме бездіяльності державного виконавця.

За таких обставин суд вважає за необхідне встановити зобов`язання для державного виконавця зняти вказаний арешт та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, що в ефективний спосіб дозволить відновити право боржника на мирне володіння його майном.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», на рішення, дію чи бездіяльність посадових осіб Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту із нерухомого майна, - задовольнити.

3. Зобов`язати посадових осіб Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт із всього нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного згідно з постанови про арешт майна боржника № 44127539 від 22.07.2014 року на підставі виконавчого листа № 2/205/214/14 від 29.05.2014 року, що був виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан