Справа № 148/660/25
Провадження № 22-ц/801/1822/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 рокуСправа № 148/660/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Ковальчука О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №148/660/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (стара назва Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (стара назва Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ») на заочне рішення Тульчинського районногосуду Вінницької області від 10 червня 2025 року,яке ухвалив суддя Дамчук О.О. в Тульчинському районному суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 10 червня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В березні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 28.12.2019 ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про споживчий кредит № 1705006. Згідно з умовами якого відповідач отримав 5000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток № 1 до договору № 1705006 від 28.12.2019) платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 27.01.2020. ТОВ «МІЛОАН» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач у свою чергу умов вказаного кредитного договору не виконав. У подальшому, 13.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу № 1/4, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 1705006 від 28.12.2019 укладеним з відповідачем. У свою чергу ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ» на підставі договору факторингу № 1/4 від 13.12.2021, у тому числі за кредитним договором № 1705006 від 28.12.2019 укладеним з відповідачем. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання первісному кредитору та після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» за кредитним договором № 1705006 від 28.12.2019, станом на 15.03.2025 в сумі 15015,00 грн, що складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 5000,00 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 7515,00 грн, заборгованість за пенею у період з 28.12.2019 по 06.04.2020 в розмірі 2500 грн. Крім того просило стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Заочним рішенням Тульчинського районногосуду Вінницької області від 10 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави вважати, що позивач ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №1705006 від 28 грудня 2019 року.

ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (стара назва ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ») подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд першої інстанції не забезпечив повного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначене рішення ухвалене без належного з`ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним встановленням фактичних обставин, що мають істотне значення для справи, а також висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, встановленим по справі. Таким чином, позивач просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 28.12.2019 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1705006 від 28.12.2019, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу кошти в кредит в сумі 5000,00 грн., а останній зобов`язався повернути отриману суму на наступних умовах: Розмір кредиту 5000,00 грн.; строк користування кредитом 30 днів, кінцевий термін повернення 27.01.2020; тип процентної ставки - фіксована. Відсоткова ставка 0,01% в день, нараховується за кожен день користування позикою. Стандартна процентна ставка 2,50% в день діє протягом 60 днів (автопролонгація) за умови порушення терміну повернення кредиту (неповернення кредиту та несплати процентів за користування кредитом 27.01.2020) (а.с.47-49).

Кошти кредиту були надані відповідачу ТОВ відповідно до п. 2.1 договору, а саме кошти кредиту в розмірі 5000,00 були перераховані на банківський картковий рахунок відповідача (а.с.20).

Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12.

01.04.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу № 01/04, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.10-16).

Згідно п. 2.1 Договору факторингу № 01/04 вбачається, що згідно умов цього Договору ТОВ «МІЛОАН» (Клієнт) зобов`язалося відступити ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (Фактор) права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги та Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених договором.

З матеріалів справи вбачається, що до позову не було додано доказів виконання договору факторингу в частині сплати ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на користь ТОВ «МІЛОАН» за договором факторингу № 01/04 від 01.04.2020 фінансування на підтвердження укладення даного договору.

Із копій платіжних доручень (а.с.24-28) вбачається, що ТОВ «МІЛОАН» отримало від ТОВ «ВІН ФІНАНС» кошти у рахунок фінансування за отримані платежі згідно договору факторингу № 1/4 від 13.12.2021.

В матеріалах справи містяться докази сплати ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь ТОВ «МІЛОАН» фінансування за договором факторингу № 01/04 від 01.04.2024 (а.с.24-28), однак договору факторингу укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВІН ФІНАНС», договору надання платіжних послуг між ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ВІН ФІНАНС» або доказів зміни назви ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» станом на 2020 рік до матеріалів справи не долучено.

Надані докази на підтвердження відступлення права вимоги за договором Факторингу № 01/04 від 01.04.2020, а саме витяг з реєстру боржників підписаний між неналежними сторонами, а саме ТОВ «ФК ПІНГ ПОНГ» та ТОВ «ВІН ФІНАНС», так як договір факторингу укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», водночас реєстр боржників та акт прийому передачі реєстру боржників станом на 2020 рік (дату укладення договору факторингу) в матеріалах справи відсутні.

У матеріалах справи міститься лист ТОВ «ВІН ФІНАНС» від 13.11.2024, що ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» змінило свою назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС», однак належних доказів такої зміни до матеріалів справи не додано.

У подальшому 13.12.2021 було укладено договір факторингу № 1/4 від 13.12.2021, за умовами якого ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ (а.с.17-19).

Із копії листа підтвердження виданого директором ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.29) вбачається перерахування позивачем коштів ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на виконання зазначеного вище Договору факторингу, що відповідно до вище зазначеного, не може бути належним доказом сплати фінансування на підтвердження укладення договору факторингу укладеного між ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» № 1/4 від 13.12.2021.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів переходу до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором.

Враховуючи відсутність доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (стара назва ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ») долучено копію: реєстру права вимоги №1 від 01 квітня 2020 року до договору факторингу від 01 квітня 2020 року; додатку № 1 до договору факторингу № 1/4 від 13 грудня 2021 року; наказ №55-к від 25 липня 2024 року про зміну назви ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Обґрунтовуючи причини неподання вказаних документів до суду першої інстанції, позивач зазначив, що була наявна технічна помилка у витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 01/04 від 01.04.2020, яка залишилася непоміченою під час подання даного позову до суду.

За ч. 3 ст. 367 ЦК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідження нових доказів здійснюється у випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.

Додані до апеляційної скарги нові докази, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем порушено порядок подання доказів та не обґрунтовано поважних причин неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Розв`язуючи спір, судом першої інстанції правильно взято до уваги відсутність доказів переходу права вимоги за кредитним договором та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Пінг-Понг».

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 15015 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (стара назва Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ») залишити без задоволення.

Заочне рішення Тульчинського районногосуду Вінницької області від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 серпня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Ковальчук О.В.