Провадження № 2-о/638/45/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення заяви

28 серпня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі головуючої судді Яковлевої В.М., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя

в с т а н о в и в:

До Шевченківського (Дзержинського) районного суду міста Харкова надійшла заява від ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження за заявою подружжя.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2024 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Яковлевої В.М.

Матеріали вищевказаної цивільної справи передані у провадження судді Яковлевої В.М. 11 червня 2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 11.06.2024 залишено без руху заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали.

В свою чергу, ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 07.11.2024 виправлено описку у першому абзаці вступної частини, у першому абзаці описової частини та першому абзаці резолютивної частини ухвали Дзержинського (Шевченківського) районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року, а саме зазначено, що заявником у цивільній справі про розірвання шлюбу за заявою подружжя є ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 .

В подальшому у зв`язку з неотриманням ОСОБА_1 копії зазначених ухвалу суду від 11.06.2024 та 07.11.2024 на адресу ДУ "Олексіївська виправна колонія №25" 04.06.2025 були направлені копії ухвал Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року та 07 листопада 2024 року для вручення засудженому ОСОБА_1 , а саме 15 липня 2024 року, 17 вересня 2024 року, 25 листопада 2024 року, 04 квітня 2025 року та 21 травня 2025 року відповідно.

Водночас вимоги щодо вручення засудженому ОСОБА_1 зазначених ухвал суду та направлення на адресу суду відповідної розписки про їх отримання виконані не були, у зв`язку з чим 07.08.2025 на адресу ДУ "Олексіївська виправна колонія №25" було повторно направлено лист з вимогою про термінове повідомлення причин невручення відповідних ухвал засудженому ОСОБА_1 та невідкладно надіслати на адресу Шевченківського районного суду м. Харкова розписку засудженого ОСОБА_1 про отримання ухвал від 11 червня 2024 року та 07 листопада 2024 року.

Разом з тим 12.08.2025 на адресу Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла розписка ОСОБА_1 , датована 10.06.2025, про отримання ухвал Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року та 07 листопада 2024 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд та обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки, виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення

Такі висновки також виклав Верховний Суд в постанові від 31 січня 2019 року в справі № 753/21967/15-ц

Також, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у ЦПК України відсутні винятки з указаного порядку.

Здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що особа, яка подала заяву, наділена низкою процесуальних прав та обов`язків. Зокрема, в разі подання особою позовної заяви оформленої з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, або без сплати судового збору за подання такої позовної заяви суддя зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху із зазначенням його недоліків.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany))

Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, як було зазначено, 12.08.2025 на адресу Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла розписка ОСОБА_1 , датована 10.06.2025, про отримання ухвал Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року та 07 листопада 2024 року.

Станом на 28 серпня 2025 року недоліки не усунуті, заявник рухом справи жодного разу не цікавилася.

Таким чином, вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху не виконані. Недоліки не усунуто.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

При цьому частиною третьою статті 185 ЦПК України визначено, що у разі якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, оскільки вимоги ухвали від 11 червня 2024 року заявником не виконані, згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, матеріали заяви вважаються неподаними і повертаються заявнику.

Заявнику роз`яснюється, що відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 258, 260 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя визнати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що він не позбавлений права повторного звернення до суду з такою заявою, після усунення обставин, що стали підставою для повернення заяви.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб - адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному веб - порталі судової влади України

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

В період з 07.08.2025 по 22.08.2025 та з 25.08.2025 по 27.08.2025 суддя Яковлева В.М. пеербувала у відпустці.

Суддя В.М. Яковлева