Номер провадження: 22-ц/813/3447/25
Номер провадження: 22-ц/813/3330/25
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року, постановленого під головуванням судді Кремер І.О., повний текст рішення складений 06 листопада 2024 року, за апеляційною скаргою адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, представника ОСОБА_1 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року, постановленого під головуванням судді Кремер І.О., повний текст додаткового рішення складений 17 грудня 2024 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 71586,07 грн. та судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 03.01.2018 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Оскільки, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконала, у неї станом на 13.11.2023 року наявна заборгованість в розмірі 71586,07 грн., яка складається із: 42075,97 грн. заборгованість за кредитом; 29510,10 грн. заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.01.2018 року у розмірі 4798 грн. 74 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн.

18 листопада 2024 року адвокат Калінін С.К., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути витрати на правничу допомогу та зменшити суму судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року заява адвоката Калініна С.К., представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволена частково.

Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

У задоволені решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, оскільки не взяв до уваги, що боржник користувався кредитом, а тому був ознайомлений з Умовами і Правилами.

Також вважає, що суд помилково не взяв до уваги наданий Паспорт споживчого кредиту, який підписаний боржником за допомогою електронного підпису, та необґрунтовано відмовив у стягненні процентів.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, адвокат Калінін С.К., представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення, в частині стягнення розміру судового збору зменшити його з 2684 грн. до 179,92 пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5597,79 грн., посилаючись на порушення норм матеріального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення судового збору у розмірі 2684 грн. та про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк»не підлягає задоволенню, апеляційна скарга адвоката Калініна С.К., представник ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення зазначеним вимогам відповідають не в повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 03.01.2018 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

11.01.2020 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується доданою представником відповідачки до матеріалів відзиву на позовну заяву копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 11.01.2020 року.

З наявної в матеріалах справи Довідки, виданої АТ «Акцент-Банк» вбачається, що на виконання умов Договору б/н ОСОБА_1 було видано кредитні картки, остання кредитна картки за № НОМЕР_2 терміном до 02/27.

Позивачем до суду було додано Паспорт споживчого кредиту «Кредитна Картка» від 03.01.2018 року, у якому зазначена валюта кредиту, кредитний ліміт, пільговий період, строк кредитування, процентна ставка у пільговий період, базова процентної ставки, вартість кредиту, розміру щомісячних платежів та термін їх внесення, а також про розмір пені та штрафу за порушення умов кредитування.

Згідно приписів ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент підписання паспорту споживчого кредиту, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент підписання паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Судом вірно зазначено, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

З наявної в матеріалах справи Довідки за лімітами вбачається, що Кредитний ліміт на картці згідно умов Договору б/н змінювався (збільшувався та зменшувався). Так, максимальний кредитний ліміт становив 56000,00 грн., потім зменшено на 42075,97 грн.

До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів по картці «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», розміщених на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 13.11.2023 року має заборгованість в розмірі 71586,07 грн., яка складається з наступного: 42075,97 грн. заборгованість за кредитом; 29510,10 грн. заборгованість за відсотками.

Стягуючи за рішенням суду з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 4798,74 грн., суд першої інстанції виходив з того, що різниця між фактично отриманими відповідачем грошовими коштами у межах кредитного ліміту (42075,97 грн.) та стягнутими АТ «Акцент-Банк» в якості відсотків (37277,23 грн.) складає 4798,74 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом вірно встановлено, що у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку ОСОБА_1 від 03.10.2018 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема залишок заборгованості відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів по картці «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», розміщених на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) як невід`ємні частини спірного договору, до яких відповідачка приєдналася на підставі Анкети-Заяви від 03.01.2018 року.

Витягом з Тарифів по картці «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», розміщених на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що надані Витяг з Тарифів по картці «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», розміщених на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms), не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.01.2018 року шляхом підписання заяви-анкети від 03.01.2018 року, тобто відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважив, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в частині складових його повної вартості, зокрема заборгованості за відсотками не підлягає задоволенню, оскільки при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «А-Банк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42075,97 грн. судом зазначено наступне.

З наявної в матеріалах справи Довідки, виданої АТ «Акцент-Банк» вбачається, що на виконання умов Договору б/н ОСОБА_1 було видано кредитні картки, остання кредитна картки за № НОМЕР_2 терміном до 02/27.

Згідно Довідки за лімітами вбачається, що Кредитний ліміт на картці згідно умов Договору б/н змінювався (збільшувався та зменшувався). Так, максимальний кредитний ліміт становив 56000 грн., однак, в подальшому зменшено на суму 42075,97 грн.

Таким чином, кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту.

Звертаючись до суду, АБ «Акцент-Банк» до позовної заяви надало Виписку по картці за період з 03.01.2018 13.11.2023, з якої вбачається факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами в розмірі кредитного ліміту, а саме відповідачка здійснювала зняття готівки в банкоматі, поповнювала готівкою свою картку, здійснювала покупку продуктів та інші розрахунки.

Судом встановлено, що за період з березня 2020 року по жовтень 2023 року з відповідачки було списано відсотки за користування кредитного ліміту у загальному розмірі 9993,09 грн.

Із Виписки про рух коштів вбачається, що за період з 01.04.2022 року по 01.11.2023 року з відповідачки ОСОБА_1 було також списано відсотки за користування кредитного ліміту у загальному розмірі 27284,14 грн.

З урахуванням того, що за період березня 2020 року по 01.11.2023 року позивачем здійснилося списання відсотків за користування кредитного ліміту на загальну суму 37277,23 грн., суд дійшов вірного висновку, що відповідачка зобов`язана повернути АТ «Акцент-Банк» фактично отримані грошові кошти у межах кредитного ліміту.

Судом встановлено, що різниця між фактично отриманими відповідачем грошовими коштами у межах кредитного ліміту (42075,97 грн.) та стягнутими АТ «Акцент-Банк» в якості відсотків (37277,23 грн.) складає 4798,74 грн.

З урахуванням встановлено та взявши до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в межах кредитного ліміту (4798,74 грн.) в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманої суми кредитних коштів у межах кредитного ліміту в розмірі 4798,74 грн., як різницю між отриманими відповідачем грошовими коштами у межах кредитного ліміту (42075,97 грн.) та стягнутими АТ «Акцент-Банк» в якості відсотків (37277,23 грн.).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, оскільки не взяв до уваги, що боржник користувався кредитом, а тому був ознайомлений з Умовами і Правилами, а також, що суд помилково не взяв до уваги наданий Паспорт споживчого кредиту, який підписаний боржником за допомогою електронного підпису, та необґрунтовано відмовив у стягненні процентів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «А-Банк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а із встановлених обставин справи вбачається, що різниця між фактично отриманими відповідачем грошовими коштами у межах кредитного ліміту (42075,97 грн.) та стягнутими АТ «Акцент-Банк» в якості відсотків (37277,23 грн.) складає 4798,74 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком у рішенні суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» суми судового збору в розмірі 2684 грн., з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції задовольнив частково позовну заяву АТ «Акцент-Банк» та стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 4798,74 грн.

При цьому, суд стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн., не взяв до уваги пропорційність розміру судового збору до розміру позовних вимог, які були задоволені на 6,7%.

Колегія суддів, з урахуванням того, що позовні вимоги судом першої інстанції були задоволені на суму 4798,74 грн., вважає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення судового збору у розмірі 2684 грн., оскільки пропорційність розміру судового збору до розміру пропорційно задоволеним позовним вимогам складає 179,83 грн., а тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягав стягненню судовий збір у розмірі 179,83 грн.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення дійшов помилкового висновку про те, що стягнута за рішення суду сума судового збору у розмірі 2684,00 грн. є мінімальною ставкою судового збору станом на день звернення до суду з даним позовом, передбаченим ЗУ «Про судовий збір» виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб за ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (рік звернення до суду з позовом), який АТ «Акцент Банк» повинно було б сплатити, навіть якби ціною позову була сума задоволена за рішенням суду від 30.10.2024 року у розмірі 4798,74 грн., оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України, розмір судового збору стягується судом з урахуванням пропорційно задоволених позовних вимог, а не виходячи із мінімальної ставки судового збору при зверненні до суду з позовом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення підлягає зміні, з виключенням п. 45 із мотивувальній частини додаткового рішення, а саме:

«Зокрема суд зазначає, що стягнута за рішення суду сума судового збору у розмірі 2684,00 грн. є мінімальною ставкою судового збору станом на день звернення до суду з даним позовом, передбаченим ЗУ «Про судовий збір» виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб за ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (рік звернення до суду з позовом), який АТ «Акцент Банк» повинно було б сплатити, навіть якби ціною позову була сума задоволена за рішенням суду від 30.10.2024 року у розмірі 4798,74 грн.».

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що оскільки ухвалюючи рішення, судом було розглянуто питання про судові витрати в частині судового збору, у суду першої інстанції не було підстав розглядати заяву про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судового збору.

Колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляційної скарги адвоката Калініна С.К., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., оскільки суд стягуючи витрати на правову допомогу виходив із принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи та обсягу виконаних робіт адвокатом.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні, зі зменшенням розміру судового збору з 2684 грн. до 179,83 грн., а додаткове рішення підлягає зміні з виключенням із мотивувальної частини п. 45.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року в частині стягнення судового збору змінити.

Зменшити розмір стягнутого судового збору з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» з 2 684 гривень до 179 гривень 83 копійки.

В інший частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року змінити, виключивши із мотивувальної частини п. 45, виклавши мотивувальну частину додаткового рішення в частині судового збору в редакції цієї постанови.

В інший частині додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 03 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова