КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/1989/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7391/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв`язок» акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

за апеляційними скаргами представника акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2024 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2025 року, ухвалених під головуванням судді Пінкевич Н.С.,-

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив: змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 у наказі філії «Управління «Укргазтехзв`язок» акціонерного товариства «Укртрансгаз» № 447-к від 28 грудня 2023 року зі «за п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору)» на «за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення чисельності або штату працівників)»; стягнути з відповідача вихідну допомогу в розмірі 122 666 грн 44 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 грудня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника цеху електрозв`язку у зв`язку із завершенням строку дії трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. На момент звернення із позовом заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 з виплати вихідної допомоги не погашена

Позивач вважає, що його незаконно звільнено за п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору), оскільки правильним формулюванням причини звільнення є: «за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення чисельності або штату працівників)».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2024 року названий позов задоволено частково.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 у наказі філії «Управління «Укргазтехзв`язок» акціонерного товариства «Укртрансгаз» № 447-к від 28 грудня 2023 року зі «за п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору)» на «за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення чисельності або штату працівників).»

Стягнуто з акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв`язок» акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 122 666 грн 44 коп., шестимісячний середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 183 999 грн 66 коп., завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн 00 коп.

У січні 2025 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду та просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн 00 коп. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2025 року названу заяву задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв`язок» акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1 332 грн 32 коп.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

В апеляційних скаргах представник АТ «Укртрансгаз» просить: рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; додаткове рішення суду скасувати та відмовити у задоволення вимог заяви.

У судовому засіданні представник АТ «Укртрансгаз» вимоги апеляційних скарг підтримав.

ОСОБА_1 та його представник заперечили щодо задоволення вимог апеляційних скарг.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимоги про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_1 . Судом першої інстанції стягнуто на користь позивача вихідна допомога в розмірі 122 666 грн 44 коп., оскільки за ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України судом стягнуто з відповідача 183 999грн 66 коп., що становить шестимісячний середнійзаробіток позивача.

Враховуючи обставини справи, ступінь вини відповідача, суд вважав, що розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду, яку позивач просив стягнути є значно завищеним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що із 30 червня 2020 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника Східного РЦ філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз».

11 липня 2023 року позивача ознайомлено з письмовим попередженням про внесення змін до штатного розпису працівників філії та скорочення штатна посада Заступника начальника Східного регіонального центру, запропоновано переведення на вакантні посади згідно з переліком всіх вакантних посад АТ «Укртрансгаз» станом на 01 липня 2023 року.

ОСОБА_1 подав заяву з проханням розглянути його кандидатуру для призначення на вакантні посади.

Згідно витягуз протоколу № 2 від 24 липня 2023 року, комісія вважає доцільним розглянути питання про визначення переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі у випадку звільнення/переведення будь-кого із вищезазначених працівників департаменту автоматизації та зв`язку або у випадку появи вакансії на цих посадах.

03 серпня 2023 року позивач ознайомився під підпис із переліком вакантних посад станом на 01 серпня 2023 року та зазначив про те, що згоден на одну із запропонованих посад: 1. інженер провідний, апарат АТ «Укртрансгаз», відділ головного енергетика; 2. начальник відділу «Науково-дослідний інститут транспорту газу» відділ супроводження систем автоматизації та телемеханізації; 3. інженер провідний, апарат АТ «Укртрансгаз», відділ соціального розвитку.

ОСОБА_1 подав заяву зпроханням розглянути його кандидатуру для призначення на вакантні посади: провідного інженера відділу головного енергетика; начальника відділу супроводження систем автоматизації та телемеханізації Науково-дослідного інституту транспорту газу; провідного інженера відділу соціального розвитку.

Згідно витягу з протоколу № 5 від 14 серпня 2023 року засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі ОСОБА_1 відмовлено у визначенні переважного права на залишення на роботі на посадах провідного інженера відділу соціального розвитку департаменту з соціальних та загальних питань та провідного інженера відділу головного енергетика технічного департаменту у зв`язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам посад (відсутністю необхідної освіти та досвідом роботи за фахом).

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 ознайомився під підпис із переліком вакантних посад станом на 16 серпня 2023 року та зазначив про те, що згоден на посаду інженера відділу автоматизації комерційної діяльності департаменту комерційної діяльності.

ОСОБА_1 звернувся із заявою з проханням розглянути його кандидатуру для призначення на вакантну посаду інженера відділу автоматизації комерційної діяльності департаменту комерційної діяльності.

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 ознайомився під підпис із переліком вакантних посад станом на 16 серпня 2023 рокута зазначив про те, що згоден на посаду: 1. інженер провідний відділу забезпечення сировиною та матеріалами Департаменту матеріально-технічного забезпечення. 2. начальник відділу супроводження систем автоматизації та телемеханізації «Науково-дослідний інститут транспорту газу».

Згідно витягу з протоколу № 6 від 25 серпня 2023 року засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі, ОСОБА_1 відмовлено у визначенні переважного права на залишення на роботі на посадах провідного інженера відділу забезпечення сировиною та матеріалами Департаменту матеріально-технічного забезпечення та начальника відділу супроводження систем автоматизації та телемеханізації «Науково-дослідний інститут транспорту газу» у зв`язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам посад (відсутністю необхідної освіти та досвідом роботи за фахом). Ухвалено додатково вивчити питання щодо відповідності кваліфікації та набутого професійного досвіду роботи ОСОБА_1 для виконання обов`язків інженера відділу автоматизації комерційної діяльності департаменту комерційної діяльності.

Позивач зазначав, що 31 серпня 2023 року йому запропоновано посаду начальника Наталінського ЦТЗ філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз», як тимчасову. Вказану вакансію додано відповідачем до переліку станом на 01 вересня 2023 року та 04 вересня 2023 року ознайомлено ОСОБА_1 .

Згідно витягу з протоколу № 7 від 04 вересня 2023 року засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі, прийнято рішення не визначати позивачу ОСОБА_1 переважне право на залишення на роботі на посаді інженера відділу автоматизації комерційної діяльності департаменту комерційної діяльності у зв`язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам до посади.

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 ознайомився під підпис із переліком вакантних посад станом на 01 вересня 2023 року і власноручно написав, що згоден на посаду: 1. інженер провідний департамент майна та непрофільних активів, група розпорядженням ТМЦ 2. начальник цеху електрозв`язку «Управління «Укргазтехзв`язок» Східний РЦ.

ОСОБА_1 звернувся із заявою з проханням розглянути його кандидатуру для призначення на вакантні посади.

Згідно витягу з протоколу № 8 від 08 вересня 2023 року засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі, позивачу відмовлено у визначенні переважного права на залишення на роботі на посаді провідного інженера групи розпорядження товарно-матеріальними цінностями департаменту майна та непрофільних активів у зв`язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам до посади.

Визначено переважне право на залишення на роботі на посаді начальника Наталінського цеху технологічного зв`язку Східного регіонального центру філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» на період мобілізації основного працівника.

Згідно наказу № 329-к від 06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника цеху електрозв`язку за строковим трудовим договором на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 .

Згідно наказу Філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» № 447-к від 28 грудня 2023 року, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Наталінського ЦТЗ Філії «Управління «Укргазтехзв`язок» (у зв`язку із виходом на роботу основного працівника ОСОБА_2 ) за п. 2 ст. 36 КЗпП (закінчення строку трудового договору), за підставою: наказ від 06 жовтня 2023 року № 329-к; відмова працівника від запропонованої посади.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав, що його незаконно звільнено за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи, що правильною підставою звільнення позивача є п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відтак, з відповідача підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку, а також вихідна допомога передбачена ст. 44 КЗпП України в розмірі одного середнього місячного заробітку. На момент звернення із позовом заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 з виплати вихідної допомоги не погашена.

Враховуючи, що відповідачем порушено право ОСОБА_1 як працівника у сфері трудових відносин, відтак позивач має право на стягнення завданої моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 100 000 грн 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що наказом № 329-к від 06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника цеху електрозв`язку за строковим трудовим договором на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 .

Позивач ознайомився під підпис із вказаним наказом 09 жовтня 2023 року, заперечень чи зауважень не зазначив, що підтверджує наявність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення строкового трудового договору.

Позивач мав усвідомлювати строковий характер трудових правовідносин, а також вірогідність їх припинення після закінчення строку дії трудового договору.

ОСОБА_1 не оспорював правомірність укладення з ним саме строкового трудового договору. Вказана умова трудового договору не визнана недійсною та презумпція її правомірності у встановленому порядку не спростована. Працівник був проінформований про умови укладеного з ним строкового трудового договору, зокрема, щодо терміну його дії, погодився з ними.

Так, за тимчасово відсутнім (основним) працівником відповідно до закону зберігається його робоче місце, на яке він вправі повернутися, то відповідно з прийнятим на це робоче місце іншим працівником трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк. А отже, такі умови виконання роботи дають можливість укласти з ним трудовий договір лише на визначений строк, що не повинен перевищувати часу відсутності основного працівника. Факт повернення основного працівника на своє робоче місце буде підставою для припинення цього договору. Днем звільнення в цьому випадку за п. 2 ст. 36 КЗпП України буде день, що передуватиме дню виходу основного працівника на роботу.

ОСОБА_1 заміщував тимчасово відсутнього працівника ОСОБА_2 , повернення якого на своє робоче місце зумовило припинення такої виробничої необхідності і, як наслідок припинення строкового договору з позивачем.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив у заяві про прийняття на роботу за строковим трудовим договором та шляхом підписання самого строкового трудового договору.

Отже, у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певної події, такий договір вважається укладеним на певний строк, тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 266/3163/16-ц, провадження № 61-15154св19, від 13 листопада 2019 року у справі № 522/7888/16-ц, провадження № 61-12883св18.

Наказом Філії «Управління «Укргазтехзв`язок» АТ «Укртрансгаз» № 447-к від 28 грудня 2023 року, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Наталінського ЦТЗ Філії «Управління «Укргазтехзв`язок» (у зв`язку із виходом на роботу основного працівника ОСОБА_2 ) за п. 2 ст. 36 КЗпП (закінчення строку трудового договору), за підставою: наказ від 06 жовтня 2023 року № 329-к; відмова працівника від запропонованої посади.

Враховуючи, що строк дії трудового договору з ОСОБА_1 закінчився та відповідачем обгрунтовано та правомірно прийнято рішення про припинення з позивачем трудових відносин відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, відтак, позовна вимога щодо зміни формулювання причини звільнення на «за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення чисельності або штату працівників) є недоведеною та не підлягає задоволенню.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та завданої моральної шкоди слід відмовити, оскільки вони є похідними.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 06 березня 2025 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про задоволення позовних вимог.

Так, додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у cправі № 922/3289/21.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2024 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, відтак, додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2025 року також підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв`язок» акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити.

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укртрансгаз» на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2025 року задовольнити.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2025 року скасувати.

У задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко