Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3904/24 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №278/3904/24 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Чішман Сергій Анатолійович

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.

встановив:

У липні 2024 року Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в сумі 58 579,32 грн., витрати за проведення СПДФО ОСОБА_2 звіту про оцінку автомобіля в розмірі 4 211,98 грн., а загалом на суму 62 791,30 грн. та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

На обґрунтування позову вказувало, що 15.06.2022 року близько 12 години 10 хвилин на 422 км + 700 м а/д «Київ-Чоп М06» з вини відповідача, який керував транспортним засобом «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була. Вина відповідача підтверджується постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 01.08.2022 року.

У зв`язку з тим, що на момент ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільної-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ прийняло рішення здійснити регламентну виплату на користь потерпілої особи, власнику автомобіля «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 , в сумі 58 579,32 грн.

Вказана регламентна виплата була здійснена МТСБУ на підставі заяви власника автомобіля ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування від 18.06.2022, звіту №1707/22 про оцінку автомобіля «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 05.07.2022 СПДФО ОСОБА_2 та підтверджується платіжним дорученням №933803 від 14.09.2022.У зв`язку з залученням СПДФО ОСОБА_2 ,МТСБУ понесло витрати пов`язані зі складанням звіту на суму 4 211,98 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована потерпілій особі не була.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій собі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. 07 березня 2024 року МТСБУ направило відповідачу претензію з проханням добровільно компенсувати трати МТСБУ, який він залишив без відповіді.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового Бюро України (МТСБУ) 58 579,32 грн. витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у порядку регресу. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Чішман С.А., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначився з характер спірних правовідносин, не розмежував поняття «регрес» та «суброгація», що в свою чергу призвело до помилкових висновків про правомірність відшкодування відповідачем страховику майнової шкоди саме в порядку регресу. Апелянт також не погоджується з рішенням суду в частині дослідження та надання правового висновку відносно звіту № 1707/22 про оцінку автомобіля «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного СПДФО ОСОБА_2 .Звертає увагу, що звіт про оцінку автомобіля складено з грубими порушеннями законодавства: не викликався відповідач для участі в огляді пошкодженого автомобіля; огляд пошкодженого автомобіля проведено з порушенням строків (10 днів) з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, визначених статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; не визначена вартість КТЗ після ДТП. При цьому сума зазначена в звіті про оцінку автомобіля і сума регламентної виплати зовсім різні, в матеріалах справи відсутні документи з поясненням обґрунтованості саме суми 58 579,32 грн.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 15 червня 2022 року близько 12 години 10 хвилин на 422 км + 700 м а/д «Київ-Чоп М06» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 ,в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та їх власникам заподіяна матеріальна шкода, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 01.08.2022 року у справі №278/1610/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8,9).

18 червня 2022 року власник автомобіля «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 подала до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП (а.с.12.13).

Відповідно до звіту № 1707/22 від 05.07.2022 року про оцінку автомобіля «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля, в наслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень, станом на дату оцінки 15.06.2022 року, становить 18 8720,27 грн. (а.с.24-40).

Відповідно до наказу МТСБУ №3/8514 від 13.09.2022 року, довідки №1 від 12.09.2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, платіжного доручення №933803 від 14.09.2022 року, власнику «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 здійснено виплату відшкодування шкоди у розмірі 58 579,32 грн. (а.с.11, 11зворот, 41).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 , не маючи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, своїми протиправними діями спричинив ДТП, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб потерпілої ОСОБА_4 , якій МТСБУ виплатило страхове відшкодування та в силу вимог статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримало право зворотної вимоги (регресу) в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним виходячи із наступного.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місяця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата з послуги стоянки.

Судом установлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.06.2022 року, цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 не була забезпечена відповідним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-парової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що МТСБУ за рахунок фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортним засобом, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 15 червня 2022 року близько 12 години 10 хвилин на 422 км + 700 м а/д «Київ-Чоп М06» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 ,в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та їх власникам заподіяна матеріальна шкода, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 01.08.2022 року у справі №278/1610/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19) зазначено, що «преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень».

Отже, обставина вини відповідача у ДТП встановлена рішенням суду та не повинна доказуватися при розгляді іншої справи.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді справи про адміністративне правопорушення є преюдиціальними фактами при розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до наказу МТСБУ №3/8514 від 13.09.2022 року, довідки №1 від 12.09.2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, платіжного доручення №933803 від 14.09.2022 року ОСОБА_4 здійснено виплату відшкодування шкоди у розмірі 58 579,32 грн.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги встановлену вину відповідача у вчиненні ДТП, яка мала місце 15.06.2022 року, судовому рішенню, що набрало законної сили, встановивши завдання у цій ДТП матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного ОСОБА_4 автомобіля «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 , наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, а також встановивши, що відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність на час вказаної пригоди, а МТСБУ здійснило виплату потерпілому за завдану матеріальну шкоду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у порядку регресу 58 579,32 грн., які були виплачені потерпілому за завдану матеріальну шкоду внаслідок пошкодження його транспортного засобу.

Посилання представника апелянта в скарзі на ті обставини, що позивачем не доведено розмір заподіяної потерпіломушкоди не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не спростовано будь-якими доказами розмір матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, як і розрахунок регламентної виплати, проведеної МТСБУ, жодних клопотань з цього приводу під час розгляду справи, в тому числі щодо призначення судової експертизи, не заявляв. При цьому, станом на час розгляду справи відшкодування шкоди відповідачем не відбулося. На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача у порядку регресу виплачену потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 58 579,32 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначився з характер спірних правовідносин, не розмежував поняття «регрес» та «суброгація» є помилковими виходячи з наступного.

В силу ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за страхування майна, у межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдання збитків. Аналогічні приписи містяться у ст. 108 Закону України «Про страхування».

Дані норми законодавчо закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки. Таке право страховика іменується правом на суброгацію.

Однак між суброгацією і регресом існують відмінності.

За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні зі збереженням самого зобов`язання, тобто особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. Фактично страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Тобто ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (ст.1191 ЦК), а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України встановлений особливий правовий режим. Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовується щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку.

Отже, перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування наземного транспорту, не є регресом, (регрес виникає на підставі договору обов`язкового добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу), а є суброгацією. При цьому зобов`язання, що виникло між страхувальником та боржником, залишається чинним для страховика, який стає у ньому новим кредитором боржника.

Таким чином висновок районного суду щодо застосування до спірних правовідносин положення ст. 1191 ЦК України, які регулюють регрес, є правильним.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної скарги залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Чішман Сергій Анатолійович, залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 1 вересня 2025 року.

Головуючий Судді