Суддя Баронін Д. Б.
Справа № 644/5225/25
Провадження № 2/644/3395/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 р. м. Харків

Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Нестеренко А.Ю.,

представника позивачки Топчийова Є.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представниці відповідача Бондаренко Є.П.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

1.Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_2 звернулася через свого представника до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22.12.2023. Даний договір дарування був укладений між позивачкою та її матір`ю ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 та брат позивачки ОСОБА_1 , були співвласниками вищевказаної квартирі в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , а в даній квартирі станом на 03.06.2025 зареєстрований та мешкає відповідач по справі - ОСОБА_1

10.06.2025 позивачка приїхала до дому за вищевказаною адресою, щоб прибратися, перебрати речі, так як її речі знаходяться в різних містах і вона іноді залишається переночувати в спірній квартирі. Відповідач закрив квартиру і, знаходячись в квартирі, не відкривав вхідні двері та витягав ключа з замку. Наступного дня, 11.06.2025 позивачка теж приїхала після роботи до вищезазначеної квартири та відповідач, замкнувши квартиру зсередини, навмисно не витягнув ключі з замка, у результаті чого вона не змогла попасти до квартири. Позивачка викликала поліцію, проте на прохання співробітників поліції відповідач все одно не відчинив двері.

Неодноразові дії відповідача перешкоджають позивачці добросовісно користуватися своїми правами, передбаченими Конституцією України, ЦК України та ЖК України відносно належного їй майна, а тому позивачка просить суд вселити її у спірну квартиру та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою.

1.2. У судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що не було такої ситуації, за якої він би не пускав до квартири позивачку. У позивачки є свій комплект ключів від квартири і приблизно за 10 днів до подачі цього позову позивачка заходила до квартири. Перешкод позивачці він ніколи не чинив. Під час зміни замка на дверях квартири взимку 2024-2025 року він вручив комплект ключів від квартири позивачці. Про те, що позивачка не змогла потрапити до квартири та викликала поліцію йому нічого невідомо. Йому відомо, що позивачка має право власності на 1/2 частку квартири, хоча він і не згоден з рішенням матері подарувати цю частку позивачці.

Представниця відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та вказала, що відсутні докази того, що відповідач створював позивачці перешкоди у потраплянні до квартири.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Відповідно до договору дарування від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Янбековою О.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1450, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №580 від 03.06.2025, виданої УПСЗН адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, позивачці ОСОБА_2 було призначено допомогу у виді компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі у розмірі 2120 грн. з 01.03.2025 по 30.04.2025, на ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , актовий запис № 4377.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.06.2025, сформованої на підставі відомостей Реєстру територіальної громади м. Харкова, за адресою АДРЕСА_2 , станом на 03.06.2025 зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

2.2. З довідки від 05.07.2025, складеної старшим ДОП та заступником начальника сектору превенції ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, видно, що 11.06.2025 до вказаного відділу поліції надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , брат заявниці ОСОБА_1 не пускає її до квартири. Під час перевірки по приїзду екіпажу патрульної поліції було виявлено заявницю, яка повідомила, що її брат ОСОБА_1 не впускає її до квартири. Двері до квартири ніхто не відчинив, чи знаходиться хтось у квартирі невідомо. Під час подальшої перевірки на неодноразові телефонні дзвінки заявниця ОСОБА_2 не відповідала, а контактного номеру телефону ОСОБА_1 встановлено не було, опитати вказаних осіб та встановити їх місцезнаходження також не виявилося можливим.

3.Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 3.2. Відповідно до частин 1 і 3 статті 319 Цивільного кодексу (далі ЦК) України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На підставі частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За змістом статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). У статті 9 Житлового кодексу України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. 3.3. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щоб вважатися сумісним зі статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції, втручання має відповідати певним критеріям: воно має відповідати принципу законності та мати за законну мету за допомогою засобів, розумно пропорційних меті, якої прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ Beyeler v. Italy, 2000, §§ 108-114).

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, пункт 56).

4.Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Перш за все суд зазначає, що фізична особа, яка пред`явила до іншої фізичної особи позов про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, має надати до суду достовірні та достатні докази того, що відповідач перешкоджає вселенню до житлового приміщення, чинить перешкоди у користуванні приміщенням, не визнає право позивача проживати у приміщенні та/або вчиняє дії, що свідчать про невизнання такого права тощо.

Суд встановив, що з 22.12.2023 відповідачка стала власницею 1/2 частини спірної квартири. Власником іншої 1/2 частини спірної квартири є відповідач, що було визнано позивачкою у позовній заяві та не підлягає доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

В якості підстав позову представник позивачки у позовній заяві вказав, що відповідач двічі 10.06.2025 та 11.06.2025, не відкривав двері спірної квартири на прохання позивачки, не давав позивачці доступ в квартиру.

Разом з тим, до суду не було надано жодного доказу на підтвердження того, що 10.06.2025 позивачка взагалі намагалася потрапити до квартири. Стосовно єдиного доказу щодо намагання позивачки потрапити до квартири 11.06.2025 довідки поліції за результатами опрацювання виклику позивачки, суд зазначає, що вказана довідка не містить жодних посилань на створення відповідачем ОСОБА_1 перешкод у потраплянні позивачки до квартири. Зокрема, у довідці вказано, що «двері до квартири ніхто не відчинив, чи знаходиться хтось у квартирі невідомо». Тобто, двері могли залишатися невідчиненими внаслідок відсутності будь-яких осіб у квартирі, а не внаслідок створення ОСОБА_1 перешкод у потраплянні позивачки до квартири. Твердження у позовній заяві про те, що 11.06.2025 « ОСОБА_1 на прохання співробітників поліції не відчинив двері» повністю спростовується змістом наведеної вище довідки.

Крім того, у вищевказаній довідці поліції взагалі не вказано, чи намагалася позивачка потрапити у квартиру за допомогою власного комплекту ключів від квартири, наявність якого у позивачки не заперечувалася її представником в судовому засіданні.

В судовому засіданні судом також було з`ясовано, що відповідач хоча і не задоволений фактом отримання позивачкою права власності на 1/2 частку квартири, проте визнає її право власності на квартиру та вказує, що не чинить перешкод у користуванні позивачкою квартирою.

4.2. В підсумку суд зазначає, що позивачка та її представник не надали до суду достатніх доказів того, що відповідач чи будь-яка інша особа чинять позивачці перешкоди у доступі до спірної квартири. При цьому, достовірна фіксація фактів створення подібних перешкод могла бути зроблена за допомогою широкодоступних засобів відеофіксації, проте подібних доказів до суду надано не було.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

5.Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд установив, що документально підтверджені судові витрати позивачки у цій справі складаються зі сплати судового збору в розмірі 968,96 гривень. Відповідач та його представниця не заявили про наявність у них судових витрат.

Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про вселення та усунення перешкод у користуванні майном.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Денис БАРОНІН