Справа № 443/1533/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Цюмрак М.Д.
Провадження № 22-ц/811/2521/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

25 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лабая Андрія Мироновича на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сихівського районного управлінняюстиції м. Львова та комісії з питань захисту прав дітей Жидачівської районної адміністрації про внесення змін до актового запису про народження, -

встановив:

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року позов задоволено.

Внесено зміни у актовий запис про народження №266 від 02.07.2013, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сихівського районного управління юстиції м. Львова на гр. ОСОБА_3 , де у графі "відомості про батька" прізвище " ОСОБА_4 " замінено на " ОСОБА_5 ", ім"я з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 ", по батькові з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 ", дату народження з " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", у графі "громадянство" - громадянин України, у графі "відомості про дитину" прізвище з " ОСОБА_4 " змінено на " ОСОБА_5 ", по батькові з " ОСОБА_10 " на " ОСОБА_11 ", ім"я дитини " ОСОБА_12 ", а також дату та місце народження залишено без змін.

Рішення оскаржила відпоідачка ОСОБА_1 , подавши через систему "Елекронний суд" 14.07.2025 апеляційну скаргу, просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що участі у розгляді справи не брала, докази про її повідомлення про розгляд справи відсутні, копію рішення отримав її представник лише 03.07.2025.

Ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 18 липня 2025 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабая Андрія Мироновича на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року залишено без руху, запропоновано у визначений строк подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням інших підстав для поновлення та вказати, які об`єктивні перешкоди у визначений період унеможливлювали подати апеляційну скаргу вчасно, а також надати докази на їх підтвердження.

Зокрема, в ухвалі звернуто увагу на те, що апеляційна скарга на рішення суду подана відповідачкою ОСОБА_1 14.07.2025, тобто більше як через 11 років з дня ухвалення такого.

При цьому, доводи апеляційної скарги про поважність причин пропуску строку на оскарження, які зводяться до того, що ОСОБА_1 не брала участі в розгляді справи, є безпідставними та спростовуються її ж поясненнями в апеляційній скарзі, в яких вона зазначає "що підписала заяву про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_12 і відповідно, про не заперечення таких позовних вимог. ... Підпис ОСОБА_1 на вказаній заяві був завірений нотаріально. На початку 2014 року ОСОБА_2 приніс ОСОБА_1 свідоцтво про народження сина ОСОБА_12 , де батьком вже був зазначений він".

Таким чином, апелянту ОСОБА_1 було достовірно відомо про перебування в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_2 про внесення змін до актового запису про народження, а саме рішення було опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21.01.2014.

Із цього слідує висновок про те, що апелянтка поза розумним сумнівом була обізнана про ухвалення рішення у справі та мала достатньо часу для його оскарження в апеляційному порядку у визначений законодавством строк, однак скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Копію ухвали Львівського апеляційного суду від 18 липня 2025 року надіслано представнику апелянта в електронний кабінет та як вбачається із довідки про доставку електронного документу, така доставлена в електронний кабінет адвоката Лабая А.М. 24.07.2025.

01.08.2025 на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_13 про усунення недоліків, у якій покликається на позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену у справі № 490/9587/18, яка зводиться до того, що для реалізації права на подання апеляційної скарги визначальним є не стільки участь заявника у всіх засіданнях суду, скільки отримання ним повного судового рішення, адже без ознайомлення з повним судовим рішенням неможливо зрозуміти мотиви суду з яких він виходив, ухвалюючи рішення, а отже, неможливо сформулювати підстави апеляційної скарги. Також, покликаючись на практику Європейського суду з прав людини та касаційного суду, зазначає, що ОСОБА_1 , не ініціювала розгляд цієї справи, не була повідомлена про її розгляд судом, як і не отримувала повного тексту оскаржуваного рішення, яке оскаржує лише в частині мотивів такого, тому не може вважатися особою повідомленою про розгляд справи, відтак наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити враховуючи таке.

Згідно із нормами процесуального закону, подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має відбуватись з дотриманням певних умов.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ст. 352 ЦПК України).

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що: «відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана у 2025 році, до питання пропуску та поновлення строку апеляційного оскарження підлягають застосуванню норми ЦПК України у редакції, що діє на момент подання апеляційної скарги.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Так, строк апеляційного оскарження визначений ст. 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо, апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, питання поновлення строку на апеляційне оскарження, щодо апеляційної скарги поданої після спливу одного року з часу складання повного тексту судового рішення, яка подана особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у такій, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повинно вирішуватися з врахуванням загальних обставин оцінки поважності пропуску процесуального строку, які доведені відповідними правилами доказування.

При цьому суд, реалізуючи свої дискреційні повноваження, має оцінити обставини справи, пов`язані з надсиланням та отриманням рішення суду, можливістю учасника справи подати апеляційну скаргу, строк протягом якого заявник звернувся до апеляційного суду після отримання рішення суду тощо, тобто з одного боку має виходити з конституційної засади забезпечення права на апеляційного оскарження, а з іншого, зважаючи на розумність строків, запобігти порушенню принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі, що переглядається ОСОБА_1 оскаржує судове рішення у справі, де приймала участі та мала статус відповідача, тому суду належить з`ясувати можливість подати апеляційну скаргу, строк протягом якого заявник звернувся до апеляційного суду з часу ухвалення оскаржуваного рішення та оцінити поважність пропуску процесуального строку.

Разом з цим, апелянтка самостійно зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції підписала заяву про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_12 і відповідно, про не заперечення таких позовних вимог, а на початку 2014 року ОСОБА_2 приніс їй свідоцтво про народження сина ОСОБА_12 , де батьком вже був зазначений він.

Таким чином, беззаперечним є те, що апелянтці ОСОБА_1 було достовірно відомо про перебування в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_2 про внесення змін до актового запису про народження, тому поза розумним сумнівом апелянтка була обізнана про ухвалення рішення у справі та мала достатньо часу для його оскарження в апеляційному порядку у визначений законодавством строк, однак дійсно скористалась таким правом на власний розсуд.

Згідно із Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як зазначалося вище, загальний доступ до ухваленого у даній справі рішення через Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечений з 21.01.2014.

Колегія суддів виходить з того, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Такий підхід є складовою частиною принципу правової визначеності у площині запобігання перегляду остаточних судових рішень за відсутності вагомих для цього підстав.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), на переконання Великої Палати Верховного Суду, не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як: «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається)

Таким чином, аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

З врахуванням наведеного, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Разом з цим, скаржник ОСОБА_1 не вжила усіх необхідних та можливих заходів до вчасного подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Як вже зазначалося, пропустивши на понад 11 років строк на апеляційне оскарження судового рішення, ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення скарги без руху так і не повідомила жодного слова про те, коли, дізналася про дану справу, що виключало можливість довідатися про таку та оскаржуване рішення суду раніше та скористатися правом на апеляційне оскарження такого, з врахуванням її ж пояснень про те, що ще на початку 2014 року їй було відомо, що батьком ОСОБА_12 був зазначений ОСОБА_2 .

Вказана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав скаржником і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із засад (принципипів) цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України).

Таким чином, за весь час перебування справи у суді апеляційної інстанції скаржник не навела суду інших обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лабая Андрія Мироновича на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

У подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено і такий триває і на час розгляду даного процесуального питання.

Крім цього, Рада суддів України оприлюднила рекомендації роботи судів в умовах воєнного стану, зокрема, у п. 6 рекомендувала по можливості продовжувати процесуальні строки щонайменше до закінчення воєнного стану.

Разом з цим, враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу не повідомила суду про те, що не може усунути недоліки апеляційної скарги через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступу до лав Збройних Сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, тощо, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 352, 358, 370 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лабая Андрія Мироновича на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року.

Копію ухвали, апеляційну скаргу з доданими до скарги матеріалами надіслати апелянту.

Матеріали оскарження надіслати до Жидачівського районного суду Львівської області для долучення до матеріалів справи № 443/1533/13.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк