КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 2-ві/824/71/2025
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 760/10908/13-ц

01 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., розглянувши заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі: Сушко Л.П., Болотова Є.В., Музичко С.Г. від участі у розгляді справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької Алли Миколаївни, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності нерухомого майна, ОСОБА_6 , Державної податкової інспекції Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України, третя особа: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, відновлення прав власника,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського апеляційного суду перебуває цивільна справа за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької А.М., Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності нерухомого майна, ОСОБА_6 , Державної податкової інспекції Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України, третя особа: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, відновлення прав власника.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 червня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 : на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року про заміну сторони у справі (процесуальне наступництво), на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року про закриття провадження, залишено без руху, і надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення особі, яка подала апеляційну скаргу, ухвали.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року та на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року, оскільки ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , усунуто недоліки апеляційних скарг.

28 серпня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі суддів: Сушко Л.П., Болотова Є.В., Музичко С.Г.

Заяви обгрунтовані тим, що 22 серпня 2025 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , вперше встановила, що жодна з її 5 копій апеляційної скарги і додатків до них не надсилались Київським апеляційним судом на поштову адресу сторін, а надіслані апеляційним судом, за власною ініціативою, до електронних кабінетів. Тому, на її думку, апеляційний суд не виконав ухвалу від 23 червня 2025 року, в мотивувальній частині якої повідомлено таке: «Встановлено, що подана апеляційна скарга вказаним вимогам закону не відповідає, адже до неї не було додано копії скарги з усіма додатками, які були долучені до апеляційної скарги та які апеляційний суд повинен надіслати іншим учасникам справи. Оскільки апелянтом не було надано копій апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників по справі, то суд апеляційної інстанції буде позбавлений можливості виконання покладеного на нього обов`язку, передбаченого статтею 361 ЦПК України, у разі відкриття апеляційного провадження.».

Зазначали, що у порушення вимог ЦПК України суд взяв на себе не передбачений законом обов`язок, надіславши апеляційну скаргу через електронний кабінет Київського апеляційного суду, через попередню змову колегії суддів Київського апеляційного суду з адвокатом Горбовим В.А., який вирішив за апеляційний суд, що відповідачу ОСОБА_6 не потрібно надсилати апеляційні скарги з додатками через поштове відділення.

З огляду на викладені обставини, просила дані заяви про відвід задовольнити, постановивши відповідну ухвалу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року заяви ОСОБА_1., яка діє в інтересах ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі судді: Сушко Л.П., Болотова Є.В., Музичко С.Г. визнано необгрунтованими та передано заяви про відвід для автоматизованого розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, з метою визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, для вирішення заявленого відводу.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Після проведення автоматичного розподілу справи та відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України питання про відвід суду вирішується без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в заявах про відвід, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є не об`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяв про відвід колегії суддів, апеляційний суд вважає, що у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддями поведінки, яка б свідчила про їх упередженість чи необ`єктивність у цій справі.

В усякому разі, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. Об`єктивний критерій безсторонності означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Правосуддя повинно не тільки чинитись, повинно бути також видно, що воно чиниться. Важливим питанням є довіра, яку суду повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (Рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України».

Суть заявленого відводу зводиться до того, що у порушення вимог ЦПК України, апеляційний суд надіслав апеляційні скарги через електронний кабінет, тоді як апеляційній скарги повинні були надсилатися через поштове відділення, з огляду на що колегія суддів матиме упереджене ставлення до заявниці.

Однак такі твердження є безпідставними, з огляду на те, що особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Відтак, доводи, якими ОСОБА_1., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , мотивує заяви про відвід колегії суддів не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів Сушко Л.П., Болотова Є.В., Музичко С.Г., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини. Факт направлення апеляційних скарг до електронного кабінету сторони, а не поштовим відправленням, не є підставою для їх відводу та не свідчить про їх упередженість та необ`єктивність.

Інших доводів, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів, з посиланням на ст. 36 ЦПК України, заяви про відвід не містять.

Оскільки, заявником не наведено, а судом не встановлено обставин, які б безпосередньо свідчили про упередженість та необ`єктивність колегії суддів або інших підстав, визначених ст. ст. 36, 37 ЦПК України, у задоволенні заяв ОСОБА_1., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі суддів: Сушко Л.П., Болотова Є.В., Музичко С.Г. слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 36, 40 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяв ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі: Сушко Л.П., Болотова Є.В., Музичко С.Г. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя В.В. Саліхов