Справа № 761/3086/22
Провадження № 2/761/699/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

представників позивача: Ярошенко Р.В., Войцех В.Я.,

відповідача 2, її представника: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в загальному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л.І., про визнання довіреності та договору міни недійсними, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 році ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л.І., в якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову просила суд визнати недійсною довіреність від 25.11.2020 р., видану ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., реєстрований №2246, визнати недійсним договір міни від 23.09.2021 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С., реєстровий № 1592, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є дочкою ОСОБА_5 , яка була власником квартири АДРЕСА_1 . 25.11.2020 р. ОСОБА_5 видала на ім`я ОСОБА_1 довіреність, якою надала право укладати договори стосовно належного їх нерухомого майна.

23.09.2021 р. між ОСОБА_5 від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 було укладено договір міни, за яким ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 17/36 часток у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Після укладення договору міни ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що на час посвідчення довіреності та договору міни ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Вперше до психіатричної лікарні ОСОБА_5 була госпіталізована 13.02.2009 р. та поступово стан її здоров`я погіршувався, вона жила в антисанітарних умовах, майже нічого не бачила.

В грудні 2021 р. ОСОБА_5 була поміщено в будинок престарілих, 21.02.2022 р. була госпіталізована через психоорганічний синдром та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , подала заяву про відкриття спадщини.

Оскільки квартиру АДРЕСА_1 було фактично відчужено із власності ОСОБА_5 , коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивач, як спадкоємець, оспорює право власності ОСОБА_6 на спірну квартиру .

Вказане стало підставою для звернення до суду.

У відзиві представник відповідачів заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що в 2020 р. ОСОБА_5 внаслідок похилого віку оформила довіреність на ОСОБА_1 для представництва інтересів та вирішення побутових питань. Під час оформлення довіреності ОСОБА_5 усвідомлювала значення своїх дій, що вбачається з тексту самої довіреності. Крім цього, 25.11.2020 р. при огляді ОСОБА_5 не мала психічних розладів. Відповідач ОСОБА_1 доглядала за життя за ОСОБА_5 , водила до лікарів, готувала їжу, займалась житлово-комунальними питаннями. ОСОБА_5 часто була в гостях у ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , проводила там вільний час. В серпні 2021 р. ОСОБА_5 звернулась до ОСОБА_1 з пропозицією щодо міни її квартири на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . З цією метою 23.09.2021 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір міни. В подальшому ОСОБА_5 зареєструвала місце проживання в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 . Звертає увагу, що ОСОБА_5 має дочку - ОСОБА_3 , яка давно проживає в Ізраїлі, майже не спілкуються. На початку листопада 2021 р. ОСОБА_5 попросила ОСОБА_1 продати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за яке ОСОБА_5 отримала 1789334,05 грн. Вказаними коштами розпоряджалась ОСОБА_5 шляхом пожертв у різні храми. Звертає увагу, що станом на час видачі довіреності ОСОБА_5 усвідомлювала свої дії, могла керувати ними, будь-яких скарг щодо її стану не висловлювала.

Третя особа подала письмові пояснення, за якими нею було посвідчено спірну довіреність. На підставі паспорта встановлено особу ОСОБА_5 , перевірено обсяг її цивільної дієздатності, ОСОБА_5 на час посвідчення довіреності вела себе повністю адекватно, була комунікабельною, емоційно. Розповідала, що у неї є дочка, зять, двє онуків, які проживають за кордоном в Ізраїлі. З дочкою майже 10 років не спілкується, вона проживає одна, у неї накопичились борги. Повідомила, що хоче видати довіреність на ОСОБА_1 , з якою спілкується не перший рік, на вчинення усіх дій, щоб проживати у теплі, з водопостачанням, опаленням. Довіреність була прочитана особисто ОСОБА_5 , нею підписана. Вигляд був відповідно до віку, одягнення чисто. До посвідчення довіреності ОСОБА_5 зверталась навесні 2019 р., але у неї не було паспорта та інших документів, які за її словами викрали. Влітку 2020 р. була на консультації, внаслідок похилого віку нотаріус попросила надати довідку про відсутність психічних розладів. На час посвідчення довіреності були надані всі документи та довідку про відсутність психічних захворювань.

Ухвалою судді від 18.02.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ангеловської Ольги Сергіївни належним чином засвідчену копію договору міни від 23.09.2021 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрованого в реєстрі №1592 та копії всіх документів, які містяться у нотаріальній справі з посвідчення вказаного договору.

Ухвалою суду від 15.06.2022 р. витребувано в Київській міській психіатричній лікарні №1 ім.І.П.Павлова довідку про час проходження лікування ОСОБА_5 у вказаному медичному закладі внаслідок психічних захворювань і усі наявні оригінали медичної документації (в т.ч.медичні картки хворого) щодо її лікування.

Ухвалою суду від 06.09.2022 р. витребувано у Державному підприємстві «Національні інформаційні системи» електронну копію спірного договору міни від 23.09.2021 року квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_1 , та електронну копію документів реєстраційної справи щодо вказаного об`єкту нерухомості.

Ухвалою суду від 25.10.2022 р. витребувано у Комунальному некомерційному підприємстві "Київська міська психоневрологічна лікарня №2" копії належним чином завірених витягів з журналів чи інших документів, що підтверджують звернення особи - ОСОБА_5 25.11.2020 року для складання довідки про психічний стан, та інформацію, чи складалась/видавалась уповноваженими особами Київського психоневрологічного диспансеру №5 довідка від 25.11.2020 року на ім"я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 про її психічний стан.

Ухвалою суду від 25.10.2022 р. клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, заяву представника позивача про зміну підстав позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності, - залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 28.11.2022 р. призначено по цивільній справі №761/3086/22 посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Державної установи «Інститут психіатрії і судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» за адресою: м.Київ, вул.Кирилівська, 103, корп.12.

Ухвалою суду від 28.11.2022 р. витребувано у приватного нотаріуса КМНО Каплуна Ю.В. копії належним чином завіреної спадкової справи, заведеної 19.08.2022 року за №14/2022 після смерті ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 28.11.2022 р. залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лазарєву Л.І. в якості третьої особи до участі в справі.

Ухвалою суду від 08.02.2023 р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою суду від 09.03.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 27.08.2025 року було відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач 2 та представник відповідачів в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників, показання свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, після смерті якої відкрилась спадщина на майно.

На а.с. 175-206 т.1 спадкова справа до майна ОСОБА_5 , з якої вбачається, що 01.08.2022 р. ОСОБА_7 звернулась з заявою про відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .

В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 21.09.1993 р., за яким ОСОБА_5 все майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 . заповідає ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в рівних частинах. Інформація про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутня.

25.11.2020 р. ОСОБА_5 видала довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., реєстровий №2246, терміном дії на 3 роки, за якою уповноважила ОСОБА_1 бути представником з усіма належними повноваженнями при вирішенні будь-яких питань, представляти інтерси з питань розпорядження будь-якого належного майна, самостійно визначаючи умови такого розпорядження, в тому числі укладати та підписувати будь-які правочини, зокрема договори міни, купівлі-продажу, іпотеки, оренди,тощо. Зміст ст.ст. 203,213,214,237-241,244-250,1010-1010 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності, та відмови представників від вчинення дій, які були визначені довіреністю, ОСОБА_5 роз`яснено, довіреність прочитана ОСОБА_5 , зміст зрозумілий та відповідає її волі, особу ОСОБА_5 встановлено, дієздатність перевірено. (а.с. 122-123 т.2)

ОСОБА_5 була власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 15.07.1993 р. (а.с. 115 т.2)

23.09.2021 р. між ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності від 25.11.2020 р., діяла представник - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Ангеловською О.С., зареєстровано в реєстрі №1502. Як вбачається з договору, ОСОБА_5 передає ОСОБА_4 у власність квартиру АДРЕСА_1 в обмін на яку ОСОБА_4 передає ОСОБА_5 у власність частку житлового будинку, а саме: 17/36 часток, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Сторони підтвердили, що міна є рівноцінною та здійснюється без доплат. (а.с. 125-128 т.2)

08.11.2021 р. між ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності від 25.11.2020 р., діяла представник - ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., зареєстровано в реєстрі №2470, за яким ОСОБА_5 продала 17/36 часток домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 28-29 т.2)

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання довіреності та договору міни недійсними, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, оскільки її мати ОСОБА_5 на час посвідчення довіреності та договору міни не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 16.10.2020 р. у справі № 910/12787/17).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

У постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 926/1172/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК України, підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5 та спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , вона є заінтересованою стороною, на права і обов`язки якої можуть вплинути наслідки вчинення оспорюваних правочинів.

Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видасться однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

На підтвердження обставин вчинення довіреності ОСОБА_5 , яка у момент її вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, сторона позивача надала докази, а саме:

-виписку з медичної картки з датами та результати оглядів у психіатра за 07.12.2021 р., 24.12.2021 р. (а.с. 5-8 т.1)

-Фотознімки( а.с. 9-12 т.1);

-Протоколи отримання відомостей від осіб адвокатом - представником позивача (а.с. 47-51 т.1)

-Епікриз виписний з медичної картки стаціонарного хворого №2241 ОСОБА_5 (а.с. 85 т.1)

Крім цього, в судовому засіданні були допитані в якості свідків:

ОСОБА_12 (сусідка ОСОБА_5 ) пояснила суду, що з 1997 року знайома з ОСОБА_5 , в неї є дочка, яка проживає в Ізраїлі. Дочка утримувала ОСОБА_5 , направляла речі, подарунки, спілкувалась по інтернету. В квартирі ОСОБА_5 було дуже брудно, багато сміття, умов для готування їжі не було, відсутні газ та вода. Більшість часу ОСОБА_5 проводила на вулиці, були проблеми зі здоров`ям, погано бачила та чула. У 2021 р. ОСОБА_5 забрали до будинку пристарілих без її згоди, вона не хотіла їхати туди. З ОСОБА_1 познайомилась у 2021 році, представилась подругою ОСОБА_5 , приходила до неї додому. Місце проживання ОСОБА_5 ніколи не хотіла змінювати. Вважає, що в ОСОБА_5 були психічні проблеми, вела себе неадекватно та ненормально. Про обставини видачі довіреності, укладення договору міни, обміну квартири нічого не відомо.

ОСОБА_13 (сусід ОСОБА_5 ) пояснила суду, що ОСОБА_5 товаришувала з її мамою, яка допомагала з побутом, придбанням продуктів харчування, спілкуванні з дочкою через Скайп. Вважає, що в ОСОБА_5 були психічні розлади, вона вела себе неадекватно, така поведінка була понад 10 років. Про обставини видачі довіреності, укладення договору міни не відомо, з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не знайома. Квартира, де проживала ОСОБА_5 , була у жахливому стані, було багато сміття, але вона хотіла проживати тільки там, дорожила нею.

ОСОБА_14 (сусід ОСОБА_5 ) пояснив суду, що знайомий з ОСОБА_5 з 1997 р. з моменту переїзду в будинок. Вона частко скандалила, була дивна поведінка, в її квартирі багато сміття, бруд та антисанітарія відсутні газ, вода. Вважає, що в неї були психічні розлади, погано бачила та чула. Вперше побачив ОСОБА_1 з листопаді 2021 р., коли вона приходила до ОСОБА_5 . Про бажання переїхати ОСОБА_5 ніколи не чув, про обмін та продаж квартири нічого не знав. Бачив, як ОСОБА_5 вивозили до будинку пристарілих, вона не хотіла їхати.

Крім цього, були допитані свідки зі сторони відповідача:

Відповідач ОСОБА_1 , допитана в якості свідка, пояснила суду, що познайомилась з ОСОБА_5 , розповідала про погани стосунки з дочкою, яка не допомагає їй. У 2019 році побачили ОСОБА_5 в поганому стані, вона жебракувала на вулиці. Побачивши це, почали допомагати їй з продуктами, відновленням документів. У листопаді 2020 р. ОСОБА_5 запропонувала оформити довіреність для вирішення проблем з квартирою, відновленням документів та оформленням договору міни. Нотаріус повідомила про необхідність отримання довідки психіатра. Разом з ОСОБА_5 були у психіатра, отримали відповідну довідку та оформили довіреність. Потім почали займатись відновленням документів. ОСОБА_5 запропонувала підписати договір міни, хотіла жити в приватному будинку, бо квартира була в непридатному стані. Вона не хотіла займатись оформленням документів, їх була тяжко пересуватись. Одного разу ОСОБА_5 травмувала ногу, майже не ходила, жила в будинку на АДРЕСА_4 , де ї доглядали. Дочка з 2019 р. не допомагала ОСОБА_5 , не передавала кошти. Через погані стосунки не підтримували зв' язок, не хотіла нічого залишити дочці, вирішила займатись благодійністю та продати будинком на Ташкентській, а кошти від продажу віддати церкві та храмам. У листопаді 2021 р. ОСОБА_5 вирішила повернутись до квартири, де її доглядали разом з сусідами ОСОБА_15 . У грудні 2021 р. ОСОБА_5 стало погано, була в лежачому стані, її не хотіли госпіталізовувати в лікарню, прийняли рішення оформити в пансіонат. За пансіонат вони самостійно сплатили кошти. ОСОБА_5 померла в пансіонаті. Під час видачі довіреності ОСОБА_5 усвідомлювала свої дії, була в адекватному стані. Про договір міни також розуміла, були узгоджені всі пункти. Після продажу будинку по АДРЕСА_4 вона отримала кошти в гривнях, які не хотіла віддавати дочці. Разом з ОСОБА_5 вони їздили по храмах в м. Києві та Батурині, займались благодійністю.

Свідок ОСОБА_16 (чоловік відповідача ОСОБА_1 ) зазначив, що з 90 років проживав в будинку на АДРЕСА_4 . Ділянка була на два будинку, в одному з яких проживала сім`я ОСОБА_17 , в іншому їх родичі - сім`я ОСОБА_18 . ОСОБА_5 товаришувала з сім`єю ОСОБА_18 , часто приїжджала в гості до них. Саме тоді вони познайомилась з ОСОБА_5 . З 2004 року вона перестала приїжджати в гості, а у 2019 році він зустрів її на вулиці в жахливому стані. З цього часу почали допомагати ОСОБА_5 продуктами, побутовими справами. Дочка ОСОБА_5 проживає за кордоном, допомогу вона не надавала. Знає про довіреність, яку ОСОБА_5 видала його дружині для облаштування життя, відновлення документів. ОСОБА_5 не мала психічних проблем. Вона самостійно запропонувала обміняти дім та квартиру. Через стан здоров`я ОСОБА_5 захотіла зайнятись благодійністю, разом з нею їздили по храмах, церквах, вона сплачували внески. ОСОБА_5 проживала в пансіонаті, лікарні відмовлялись її приймати. Її дочка ОСОБА_3 заперечувала проживання матері в пансіонаті, хотіла, що вона проживала в квартирі. Загалом ОСОБА_5 допомагали біля трьох років. Ініціатором оформлення довіреності була ОСОБА_5 , текст складав нотаріус. ОСОБА_5 була в адекватному стан на час посвідчення довіреності, він її підвозив на авто до нотаріуса. На прохання нотаріуса були психіатра з ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_19 (працює листоношею за адресою, де проживала ОСОБА_5 до зими 2021 р.) пояснила суду, що була знайома з ОСОБА_5 з 2002 р., привозила їй пенсію, психічний стан був адекватний, була свідомою, багато спілкувалась. Зі слів ОСОБА_5 знає про видачу довіреність на ОСОБА_1 для допомоги. ОСОБА_5 також розповідала про дочку та внука, які проживають у Ізраїлі та не допомагають їй. В квартирі не було води та газу, вона хотіла змінити місце проживання. Знає, що сім`я ОСОБА_17 допомагала ОСОБА_5 , влаштувала її в пансіонат,

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виснував, що правила статті 225ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 650/1252/17 (провадження № 61-18032св20).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину робиться, насамперед, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, справа № 6-9цс12, та від 28 вересня 2016 року, справа № 6-1531цс16.

Як вбачається з медичної довідки від 25.11.2020 р. Київського міського психоневрологічного диспансеру №5, видана ОСОБА_5 про те, що при огляді - без психічних розладів. (а.с. 88 т.3)

Оригінал вказаної довідки зберігається у справах приватного нотаріуса Лазарєвої Л.І. щодо посвідчення довіреності на представництво та розпорядження майном від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 87 т.3)

Відповідно до висновку судово-психічного експерта №304 від 20.03.2024 р. відповісти на питання стосовно психічного стану ОСОБА_5 та її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керування ними на час укладення (підписання) довіреності від 25.11.2020 р. не представляється можливим. З анамнезу захворювання вбачається, що ОСОБА_5 вперше в поле зору психіатра потрапила в 2009 р., коли була доставлена з діагнозом «Параноїдний синдром. Психомоторне збуднення», була госпіталізована, виписана з покращенням, без психопатологічних розладів. Стан було розцінено, як «гостра реакція на стрес з параноїчними включеннями». Відомості щодо подальшого амбулаторного спостереження ОСОБА_5 протягом 2009-2020 р. лікарем психіатром відсутня. В матеріалах справи міститься довідка від 25.1.12020 р. Перевірити хибність або правильність одноособової діагностики неможливо. Довідка реєстраційного номеру не має. З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2021 р. оглядалась психіатром в пансіонаті літніх людей, стан розцінено як органічний делірій, повторно - 24.12.2021 р. «органічне ураження головного мозку з помірно вираженими інтелектуально-мнестичним зниженням, дисфоричними включенням. Параноїдний синдром.». 21.02.2022 р. була госпіталізована до КНП «Психіатрія» через агресивну поведінку, неспроможність у побуті, збудженість. На МРТ головного мозку від 23.02.2022 р. -виявлено МР-ознаки виражених атрофічних змін головного мозку. 02.03.2022 р. була виписана з рекомендаціями щодо лікування. В наданих матеріалах наявні відомості щодо неадекватної поведінки ОСОБА_5 , її неохайного зовнішнього вигляду, антисанітарій них умов існування, що може бути непрямим підтвердженням наявності деменції. З врахуванням взаємовиключних протиріч, а саме відсутність клінічно підтвердженого діагнозу на момент укладення (підписання) довіреності та наявність інформації про огляд психіатра в той день, комісія прийшла до висновку, що зазначені протиріччя настільки виражені, що відповісти на питання стосовно психічного стану ОСОБА_5 та її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керування ними на час укладення (підписання) довіреності від 25.11.2020 р. не представляється можливим.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі №387/266/17).

Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України .

Підстав для неврахування висновку експерта суд не вбачає, а у клопотанні про призначення додаткової експертизи ухвалою суду від 27.08.2025 року було відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

В судовому засіданні було допитано судового експерта ОСОБА_20 , яка пояснила суду, що неможливо відповісти щодо психічного стану ОСОБА_5 на час посвідчення довіреності, потрібно звертатись до лікаря який супроводжував амбулаторне лікування. При експертизі були враховані всі матеріали справи, були розбіжності у стані ОСОБА_5 , однією із причин була довідка лікаря Гусака від 25.11.2020 р. На МРТ була зазначена хвороба - деменція, атрофія мозку, вона формується певний період. Деменція не виліковується та зворотного процесу не має, її стан тільки посилюється.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої

статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі було призначено судово-психіатричну експертизу, яка не надала відповіді на питання стосовно психічного стану ОСОБА_5 та її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керування ними на час укладення (підписання) довіреності від 25.11.2020 р.

Інших належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що

ОСОБА_5 на час посвідчення довіреності не могла усвідомлювати значення своїх дій, матеріали справи не містять.

При цьому, з досліджених судом фото та відеозаписів ОСОБА_5 при житті і підписанні спірної довіреності вбачається про її стабільний психічний стан, адекватне описування і тлумачення її життєвих обставин, відсутність догляду і допомоги з боку позивачки тривалий час.

Показання свідків позивача стосовно того, що ОСОБА_5 вела себе неадекватно не свідчить про те, що саме у момент посвідчення довіреності остання не могла усвідомлювати значення своїх дій, оскільки такі показання мають характер припущення і не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, показання свідків про поведінку особи мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом також враховано, що статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, а саме, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Варто також зазначити, що оспорювана довіреність відповідає вимогам законодавства, зміст ст.ст. 203,213,214,237-241,244-250,1010-1010 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності, та відмови представників від вчинення дій, які були визначені довіреністю, ОСОБА_5 було роз`яснено, довіреність прочитана ОСОБА_5 , зміст зрозумілий та відповідає її волі, особу ОСОБА_5 встановлено, дієздатність перевірено. В письмових поясненнях зазначено приватного нотаріуса, яка посвідчувала спірну довіреність зазначено, що довіреність була прочитана особисто ОСОБА_5, нею підписана. Вигляд був відповідно до віку, одягнення чисто. На час посвідчення довіреності були надані всі документи та довідку про відсутність психічних захворювань.

ОСОБА_21 належними та допустимими доказами не доведено, що при посвідченні оспорюваної довіреності - 25.11.2020 р., її мати - ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тоді як відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій. Сам по собі факт наявності хвороби не є достатнім доказом її неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і надання довіреності, та не спростовує презумпцію його психічного здоров`я.

Враховуючи, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, та оскільки висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №304 від 20 березня 2024 року, складеним Державною установою «Інститут судової психіатрії МОЗ України», такої неспроможності не встановлено, позов ОСОБА_3 не знайшов свого підтвердження, а отже, не підлягає задоволенню.

Позовні вимоги про визнання договору міни недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, є похідними від вимоги про визнання довіреності недійсною, яка задоволенню не підлягає, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання договору міни недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності потрібно також відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вони посилаються, підстав для задоволення позовних вимог про визнання довіреності та договору міни недійсними, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 215,225 ЦК України, ст.ст 12, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 265 , 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л.І., про визнання довіреності та договору міни недійсними, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5 .

Відповідачі:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4

Суддя: Андрій Осаулов

повний текст виготовлено 03 вересня 2025 року