КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ніцу Ігоря Георгійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року у складі судді Пінкевич Н.С.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив: зобов`язати ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0256, яка належить ОСОБА_1 до належних ОСОБА_2 на праві власності домоволодіння та земельної ділянки кадастровий номер :01:010:0247 по АДРЕСА_1 , на яку рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року по справі 369/6127/16ц встановлений постійний, безстроковий, безоплатний земельний сервітут на право проходу, проїзду на велосипеді, транспортному засобі частиною земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0256, яка належить ОСОБА_1 до належних ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки кадастровий номер :01:010:0247 та домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №22852/17-41/16875/18-49 від 09 серпня 2018 року, шляхом знесення за власний рахунок (демонтувати) ОСОБА_1 воріт на частині земельної ділянки, на яку встановлений земельний сервітут площею 0,0027на на малюнку 4, позначена блакитним кольором та точками 1-2-3-е-d-c-b-а, проміри між точками: від 1 до 2 - 1,10 м; від 2 до 3 - 3,34 м; від 3 до е - 8,71 м; від е до d - 8,24 м; від d до с - 0,53 м; від с до b - 1,82 м; від b до а - 0,33 м та частини земельної, на яку встановлено земельний сервітут площею 0,0005 га на малюнку 4, позначена зеленим кольором точками 4-g-f, проміри між точками: від 4 до g - 10,3 м; від g до f - 1,29 м; від f до 4 - 9,39 м та зображених у висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №22852/17-41/16875/18-49 від 09 серпня 2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві власності належить 17/30 частин житлового будинку та земельна ділянка, площею 0,1004га по АДРЕСА_1 . Але проїзд до його земельної ділянки був перекритий відповідачкою, яка за рішенням сільської ради приватизувала земельну ділянку. Тому за рішенням суду встановлений постійний, безстроковий, безплатний сервітут на право проходу, проїзду частиною земельної ділянки відповідача.

На виконання судового рішення ним отримано виконавчий лист, який повернутий державним виконавцем без виконання, оскільки судове рішення не передбачає заходів примусового виконання.

Відповідачка у добровільному порядку також рішення суду не виконує, ворота та частину паркану, які знаходяться на земельній ділянці на якій установлено земельний сервітут, не зносить. Тому його право є порушеним та підлягає судовому захисту.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі адвокат Ніцу І.Г. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не надав доказів на підтвердження факту з боку відповідачки щодо сприяння виконанню рішення суду, оскільки жодного звернення з даного приводу позивача до відповідачки не було.

Вказує, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того факту, що він звертався до відповідачки.

Зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства оскільки не встановив чи має позивач правосуб`єктність у даному спірному питанні.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року встановлений сервітут на земельну ділянку власником якої є відповідачка ОСОБА_1 , який підлягає державній реєстрації в Державному земельному кадастрі. Тільки після такої реєстрації та отримання відповідних документів у позивача виникає право не тільки вимоги щодо усунення перешкод але і безпосереднього самого користування земельною ділянкою відносно якої встановлено сервітут.

Звертає увагу, що суду не були надані докази, що позивач зареєстрував рішення суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також в Державному земельному кадастрі, а тому будь-які вимоги без належної реєстрації своїх прав є безпідставними та незаконними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року - без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Ніцу І.Г. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1004га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:010:0247, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 700069 від 17 грудня 2009 року (а.с. 50).

ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,0180га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:010:0256 та земельної ділянки площею 0,2049 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:010:0143 (а.с. 51-52).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року у справі № 369/6127/16-ц позов ОСОБА_2 задоволено частково

Встановлено постійний, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на право проходу, проїзду на велосипеді та на транспортному засобі частиною земельної ділянки, кадастровий номер :010:0256, яка належить ОСОБА_1 до належних ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки кадастровий номер :010:0247 та домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 09 серпня 2018 року № 22852/17-41/16875/18-49, а саме:

1.частина земельного сервітуту площею 0,0027 га на малюнку 4, позначена блакитним кольором та точками 1-2-3-е-d-c-b-а, проміри між точками: від 1 до 2 - 1,10 м; від 2 до 3 - 3,34 м; від 3 до е - 8,71 м; від е до d - 8,24 м; від d до с - 0,53 м; від с до b - 1,82 м; від b до а - 0,33 м.

2.частина земельного сервітуту площею 0,0005 га на малюнку 4, позначена зеленим кольором точками 4-g-f, проміри між точками: від 4 до g - 10,3 м; від g до f - 1,29 м; від f до 4 - 9,39 м. (а.с. 9-11).

Вказане рішення не було скасовано та є чинним.

Задовольняючи позов районний суд виходив з підстав його доведеності.

З таким висновком колегія суддів погоджується та вважає зазначити наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, яка кореспондується із ст. 321 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 9901/172/20, від 01 лютого 2022 року в справі № 750/3192/14, від 20 червня 2023 року в справі № 554/10517/16-ц).

Матеріалами справи доведено, що шлях до земельної ділянки позивача лежить через земельну ділянку відповідачки, вільний доступ до якої вона заборонила, шляхом встановлення паркану та воріт, що призводить до порушення прав ОСОБА_2 .

При цьому колегія судів звертає увагу на наявність сервітуту, підставою встановлення якого є відсутність у позивача можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування земельною ділянкою відповідачки (рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року у справі № 369/6127/16-ц).

Наявність перешкод у доступі до земельної ділянки позивача підтверджується висновком експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №22852/17-41/16875/18-49 від 09 серпня 2018 року, який відповідачкою не спростований й ворота та частину паркану так і не знесено.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, що позивач звертався до відповідачки з приводу спірного питання, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи доведено, що останній достовірно відомо про наявність права у позивача доступу до своєї земельної ділянки через її земельну ділянку, а саме встановленим сервітутом відповідно до рішення суду, яке добровільно не виконується.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обстав і справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК).

Згідно ч.1, 5, 6, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Викладені судом в рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ніцу Ігоря Георгійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: