Справа № 204/3067/25
Провадження № 2/0203/1523/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участі секретаря Погрібного О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника позивача Вельможко О.О. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача Чудновського А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в залі суду у загальному провадженні цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач за представництва свого адвоката Вельможко О.О. подала до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цю заяву, пред`являючи позов до територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради з вимогами встановити факт, що громадянка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Такий позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої позивачка - її єдина спадкоємиця, яка доводиться спадкодавцю двоюрідною сестрою подала у шестимісячний строк до П`ятої державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, до якої входить квартира АДРЕСА_1 , проте постановою нотаріуса від 24 вересня 2024 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно через відсутність свідоцтва про народження тітки ОСОБА_3 і свідоцтва про шлюб останньої та неможливість запитати ці документи в органах РАЦС РФ не підтверджений факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачкою. Разом з тим, ухвалою Комунарівського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2025 року заяву в порядку окремого провадження про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 , та її двоюрідною сестрою ОСОБА_2 залишено без розгляду з роз`яснення права на звернення з позовом, а тому позивач звернулася з такими позовними вимогами.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року вказана позовна заява передана до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2025 року вказана позовна заява передана в провадження судді Колесніченко О.В. 23 квітня 2025 року.

З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 01 травня 2025 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена її підготовка без вжиття заходів забезпечення позову і без виникнення процесуальних ускладнень, проте з потребою у сприянні в поданні доказів позивачу з витребуванням доказів, зокрема, у з П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи № 64/2024, заведеної після ОСОБА_2 , що надійшла до суду 10 липня 2025 року.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року у зазначеній цивільній справі закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

16 травня 2025 року відповідач - Дніпровська міська рада подала відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнала повністю з підстав ненадання належних та допустимих доказами родинного зв`язку між позивачкою та спадкодавцем як двоюрідними сестрами, вказуючи також на те, що заявлені позивачкою свідки є прямими родичами чоловіком та сином, у зв`язку з чим покази цих свідків не можуть бути об`єктивними, а тому представник міської ради просив в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні позивачка та її представник (в режимі відеоконференції) позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача позов не визнав на наполягав на відмові в задоволенні позову повністю, вказуючи на те, що вимоги про встановлення лише юридичного факту не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, оскільки позовна заява не містить будь-яких вимог майнового або немайнового характеру.

Допитний під присягою в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , показав, що йому відомо, що ОСОБА_2 двоюрідна сестра його дружини ОСОБА_5 , а з ОСОБА_6 він знайомий приблизно з 1975 року , ще коли зустрічався з майбутньою дружиною. В кінці 1970-х років ОСОБА_7 з матір`ю переїхали в м. Дніпро, проте вони сім`ями постійно спілкувалися, відвідували один одного у м. Дніпрі та м. Запоріжжі, ОСОБА_8 в останні роки життя Віти доглядала за нею, оскільки інших родичів у неї не було.

Допитний під присягою в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що його мати ОСОБА_5 і ОСОБА_2 були двоюрідними сестрами, що йому відомо з самого народження, оскільки вони постійно спілкувались і дбали один про одного. Їх матер, тобто бабусі свідка, мали прізвище ОСОБА_10 і вони були рідними сестрами.

Допитна під присягою в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що проживала з 2005 року в одному будинку з ОСОБА_6 , і вони мали добросусідські відносини, дружили та бували одна одної в гостях, тому добре знала і родичів Віти, які до неї приїздили з м. Запоріжжя її двоюрідна сестра ОСОБА_8 з чоловіком та племінником. Саме двоюрідна сестра після того, як ОСОБА_7 стала сильно хворіти на діабет допомогала їй у побуті та організації лікування, а в останній час і жила з нею, лише на декілька днів на тиждень виїжджаючи до м. Запоріжжя до своєї сім`ї. У дні, коли ОСОБА_8 їздила у м. Запоріжжя, вона завжди просила її, ОСОБА_11 , провідати Віту, що вона і робила. Поховання організовувала ОСОБА_8 з чоловіком та племінником.

Суд, вислухавши усні пояснення позивачки та представників сторін, допитавши свідків, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані докази, як окремо, так і в їх сукупності, в межах заявлених вимог за ст. 13 ЦПК України дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних міркувань та встановлених у судовому засіданні обставин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 у віці 57 років, про що Дніпровським відділом ДРАЦС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 26 лютого 2024 року вчинено актовий запис № 795 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.108).

За даними витягу зі Спадкового реєстру ОСОБА_2 заповіту не залишила.

На день відкриття спадщини ОСОБА_2 належала на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 21 квітня 2003 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.8).

13 березня 2-24 року ОСОБА_1 звернулась до П`ятої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після двоюрідної сестри ОСОБА_2 (а.с.105).

Постановою державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Карачун О.О. ОСОБА_12 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що не подано документів, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 (а.с.11).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2025 року №333/9052/24 (провадження № 2-о/333/40/25) заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, де заінтересованою особою є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради залишено без розгляду. Зокрема, в цій ухвалі встановлено, що в даному випадку заінтересована особа Дніпровська міська рада, яка претендує на спадщину після смерті ОСОБА_13 заперечує проти заяви про встановлення факту родинних відносин із заявницею, вказуючи про наявність спору про право. (а.с.3).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (а.с.5).

В свою чергу за даними копії заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року від 17 квітня 1981 року на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання є вдовою, а її батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с.17,18).

ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 61 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28 січня 2002 року серії НОМЕР_3 (а.с.6).

В свою чергу ОСОБА_19 є донькою ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17 березня 1979 року Рассошинським РАЦС Добринського району РСФСР (а.с.12).

ОСОБА_19 після укладення шлюбу з ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_7 взяла прізвище чоловіка ОСОБА_22 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.13).

Від шлюбу ОСОБА_21 та ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_24 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським ЗАГС 03 листопада 1957 року серії НОМЕР_5 (а.с.15).

ОСОБА_24 та ОСОБА_4 27 серпня 1976 року уклали шлюб після чого дружина взяла прізвище « ОСОБА_25 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 27 серпня 1976 року серії НОМЕР_6 (а.с.16).

ОСОБА_23 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 59 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАГС міськвиконкому м. Запоріжжя 21 березня 1997 року серії НОМЕР_7 (а.с.14).

Також судом встановлено, що свідоцтво про шлюб ОСОБА_15 з даними про зміну дівочого прізвища, а також свідоцтво про народження з даними про батьків останньої здобути неможливо через перебування їх в архівах РФ, міжнародна правова допомога з якою після початку повномасштабного вторгнення окупаційних військ рф 24 лютого 2022 року припинена.

Разом з тим, за наведених обставин, оцінивши вказані письмові докази, а також показання свідків та сімейні фотографії, листи-привітання в сукупності і логічному взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність родинного зв`язку позивачки ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 як двоюрідних сестер, з огляду на дані про батьків ОСОБА_26 у свідоцтві про народження та ОСОБА_16 у заяві про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, а також те, що заява про видачу паспорта ОСОБА_27 подавалась ІНФОРМАЦІЯ_10 , тобто після зміни дошлюбного прізвища ОСОБА_10 , яке зазначене в свідоцтві про народження її доньки ОСОБА_2 , що сукупно підтверджує родинні відносини ОСОБА_28 та ОСОБА_29 як рідних сестер, у зв`язку з чим їх доньки є двоюрідними сестрами.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

З викладених норм матеріального закону та встановлених обставин відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу та мотивів ухвали Комунарівського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2025 року видно, що між сторонами - позивачкою та Дніпровською міською радою виник спір про право на спадкове майно, зокрема, щодо права власності на квартиру, що входить до складу спадщини.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що позивачем обраний не належний та неефективний спосіб захисту цивільних прав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1 ч. 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позов це звернена до суду матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права або охоронюваного законом інтересу, яка розглядається у визначеному законом процесуальному порядку. В залежності від обраного згідно ст. 16 ЦК України способу захисту свого права позови можуть бути про присудження, про визнання або перетворювальні.

В той же час, за ч.2 ст. 5 ЦПК України лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту (а не взагалі у будь-якому випадку) порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як видно з позовної заяви позивачі не заявляє жодної матеріально-правової вимоги, а лише вимагає встановлення факту, що має юридичне значення, тоді як за наявності явно встановленого спору про право на спадкове майно про що прямо заявив представник відповідача Дніпровської міської ради, до складу якого входить квартира, саме по собі встановлення лише певного юридичного факту не розв`язуватиме такого спору, тим більш за наявності постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а може бути лише похідною вимогою та підставою для задоволення позовних вимог про визнання права на спадкове майно.

Сама по собі вимога про встановлення юридичного факту не становить позов, оскільки така вимога не є матеріально правовою.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 22 лютого 2022 року в справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 206/851/23 та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року в справі№ 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, сформульовано правовий висновок про те, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виникнення у ОСОБА_12 спадкових прав як спадкоємця п`ятої черги за законом залежить від встановлення факту родинних зв`язків із спадкодавцем та їх ступеня, проте жодним чином не свідчить про вирішення спору з міською радою про право на спадкове майно, однак, не зважаючи на роз`яснені в підготовчому засіданні представнику позивача і позивачці їх права за ст. 13 ЦПК України на збільшення позовних вимог, зміну їх підстав, останні жодних позовних вимог не заявили, тоді як встановлення факту родинних зв`язків зі спадкодавцем є передусім питанням доведення обставин, що входять до предмета доказування в справі, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке встановлення не є необхідним через розв`язання матеріально-правових вимог як основних, що захищають права позивача, а вирішення лише вимог про встановлення певного юридичного факту не захищатиме прав позивача та не вирішуватиме цивільно-правовий спір.

Таким чином, вирішуючи позов в межах заявлених вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про встановлення факту, що має юридичне значення, з підстав неефективно обраного способу захисту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту родинних зв`язків відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29 серпня 2025 року.

Суддя О.В. Колесніченко