ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2025 року м. Кропивницький

справа № 394/533/20

провадження № 22-ц/4809/914/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Новоархангельського районного округу Малютяк Альона Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2025 року у складі головуючого судді Майстера І. П.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовами до ОСОБА_2 ,третя особа приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк Альона Володимирівна (ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2020 року позови у справах №394/533/20, №394/537/20 та №394/538/20 об`єднано в одне провадження - №394/533/20), в яких просив: визнати недійсним договір міни, серія та номер: 820, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 26 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк Альоною Володимирівною, рішення про державну реєстрацію №42257026 від 26.07.2018; визнати недійсним договір міни, серія та номер: 821, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 26 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк Альоною Володимирівною, рішення про державну реєстрацію №42258207 від 27.07.2018; визнати недійсним договір міни, серія та номер: 819, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 26 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк Альоною Володимирівною, рішення про державну реєстрацію №42256913 від 26.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входять:

- земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0156, розміром 3,7806 га, розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Дана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р. Г. 02.09.2016 року зареєстрованого в реєстрі за №1022;

- земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0157, розміром 3,7781 га, розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Дана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р. Г. 01.09.2016 року зареєстрованого в реєстрі за №1020;

- земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0155, розміром 3,7681 га, розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Дана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КР №004489 від 30 березня 2001 року, виданого на підставі рішення Надлацької сільської ради від 23 січня 2001 року №11.

З метою оформлення спадщини, яка залишилась після смерті батька ОСОБА_3 позивач, у визначений законом шестимісячний строк, звернувся до приватного нотаріуса Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк А. В. із заявою про прийняття спадщини.

За його заявою було заведено спадкову справу. При цьому, нотаріусом роз`яснено, що оформити права на спадкове майно буде можливим лише після спливу 6 місяців з дня смерті спадкодавця, при наявності правовстановлюючих документів на майно.

З метою визначення обсягу спадкового майна, ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою до адвоката.

В результаті перевірки реєстрації права власності, шляхом отримання інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було з`ясовано, що права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0156, :02:000:0157 та :02:000:0155 було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 на підставі договорів міни №820, 821, 819 від 26 липня 2018 року, які посвідчені приватним нотаріусом Новоархангельського районного округу Малютяк Альоною Володимирівною.

При цьому, укладення договорів міни та подальша реєстрації права власності за ОСОБА_2 відбулася за відсутності у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки.

Позивач вказує, що його батько страждав на психічне захворювання, а саме параноїдальну шизофренію (діагноз був встановлений в 2011 році), а тому під час підписання договорів міни не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Так, згідно відповіді КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» №1815/10 від 20 травня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав в с. Надлак, Новоархангельського району, вперше звернувся за медичною допомогою 06 вересня 2011 року та був направлений на стаціонарне лікування, де перебував до 06 січня 2012 року з приводу параноїдальної шизофренії. В подальшому був госпіталізований з 04 грудня 2013 року по 13 січня 2014 року. Окрім того, ОСОБА_3 був інвалідом 2 групи по психічному захворюванню. Остання госпіталізація відбулася з 19 листопада 2018 року по 29 травня 2019 року (день смерті) з тим же діагнозом, супутнє захворювання - туберкульоз легень.

У відзиві на позов представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що висновок судово-психіатричного дослідження №58 від 09 лютого 2021 року не є належним та допустимим доказом у даній справі. Звернув увагу суду, що згідно з висновком, ОСОБА_3 у період з 13 січня 2014 року по 19 листопада 2018 року не перебував на стаціонарному лікуванні. Також у висновку зазначено, що померлий був доправлений до диспансерного відділення облпсихлікарні 19 листопада 2018 року, де після обстеження 28 листопада 2018 року йому був встановлений діагноз - дисемінований туберкульоз легень. Тобто потрапляння ОСОБА_3 в лікарню 19 листопада 2018 року було обумовлено не погіршенням його психічного стану, а погіршенням його фізичного стану внаслідок захворювання на дисемінований туберкульоз легень, при цьому давність цього захворювання складала приблизно 1,5 роки. Зазначив, що експерти не зібрали та не пересвідчились про обсяг матеріалів, який їм необхідний для вирішення питання чи міг ОСОБА_3 під час укладення оскаржуваних договорів усвідомлювати власні дії. А саме, вони не виявили осіб, які могли бути свідками у справі та могли повідомити про поведінку ОСОБА_3 до укладення оскаржуваних договорів та у день їх укладення, в тому числі приватного нотаріуса Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк А. В., яка спілкувалась з померлим у день укладення договорів (а.с.43-45 том 2).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк Альона Володимирівна про визнання договорів міни недійсними.

Визнано недійсним договір міни, серія та номер: 820, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 26 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк Альоною Володимирівною, рішення про державну реєстрацію №42257026 від 26.07.2018.

Визнано недійсним договір міни, серія та номер: 821, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 26 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк Альоною Володимирівною, рішення про державну реєстрацію №42258207 від 27.07.2018.

Визнано недійсним договір міни, серія та номер: 819, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 26 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк Альоною Володимирівною, рішення про державну реєстрацію №42256913 від 26.07.2018.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2522 гривні 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в сумі 6048 гривень 00 копійок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав доведеним факт наявності підстав, визначених ст. 225 та 1257 Цивільного кодексу України, про те, що волевиявлення ОСОБА_3 під час укладення та підписання договорів міни, які є предметом розгляду, не могло вважатися вільним, враховуючи абсолютну неспроможність ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд виснував, що позовні вимоги є доведеними належними, допустимими та достовірними доказами.

Сул зазначив, що наявні у матеріалах справи докази, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 58 від 09 лютого 2021 року ОСОБА_3 під час укладення та підписання договорів міни № 819 від 26 липня 2018 року, № 820 від 26 липня 2018 року, та № 821 від 26 липня 2018 року страждав на стійкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу, що супроводжувався вираженим емоційно-вольовим дефектом, у своїх поясненнях експерти підтвердили вказаний висновок, що у зазначений період ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, а також не був здатний критично оцінювати свій стан і ситуацію в цілому.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Старков Ігор Олександрович, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказано, що судом першої інстанції не надано належну оцінку висновку експертизи, не враховано, що такий висновок є необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи, у зв`язку з чим викликає сумнів у його правильності.

Зазначено, що стаття 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», передбачає що психіатрична допомога надається на основі принципів необхідності й достатності заходів лікування, психологічної та соціальної реабілітації. Виходячи з вказаного, основною метою надання психіатричної допомоги є лікування та реабілітація хворих осіб. Так, ОСОБА_3 декілька разів отримував психіатричну допомогу але у висновку експертизи не вказано про результати такого лікування. Разом з тим, представник зауважив, що оскільки особу було виписано з лікарні, то є закономірним твердження того, що особа перебувала у стані повної ремісії, тобто спостерігалось цілковите зникнення продуктивної психотичної клініки і здатність підтримувати соціально допустиму якість життя, що не суперечить ст. 18 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Представник звернув увагу суду, що згідно з висновком, ОСОБА_3 , у період з 13 січня 2014 року по 19 листопада 2018 року не перебував на стаціонарному лікуванні. Також, у висновку зазначено, що 19 листопада 2018 року ОСОБА_3 був доправлений до диспансерного відділення облпсихлікарні, де після обстеження, 28 листопада 2018 року, йому був встановлений діагноз - дисемінований туберкульоз легень.

Тобто, потрапляння ОСОБА_3 в лікарню 19 листопада 2018 року було обумовлено не погіршенням його психічного стану, а погіршенням його фізичного стану внаслідок захворювання на дисемінований туберкульоз легень, при цьому давність захворювання дисемінований туберкульоз легень складала приблизно 1,5 роки (півтора роки).

Зазначив, що ОСОБА_3 проявляв досить високу активність в питаннях управління та розпорядження своїм майном. З 2016 року по 2018 роки оформлював спадщину на земельні ділянки, укладав додаткові угоди про припинення договорів оренди земельних ділянок, отримував кошти, укладав договори міни. При цьому, два різних нотаріуси в зазначений період посвідчували правочини від його імені та перевіряли його дієздатність. Наголосив, що опіка над ОСОБА_3 не встановлювалась та відсутні звернення до органу опіки або до суду з метою встановлення опіки над ним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідачки - адвоката Старкова І. О., представника позивача - адвоката Березовської І. А., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Іванівською сільською радою народних депутатів Новоархангельського району 13 травня 1997 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Іванівка Новоархангельського району Кіровоградської області. Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7 том 1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8 том 1).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їхній підставі свідоцтва про пра0во на спадщину) №60557995 від 16 червня 2020 року, у приватного нотаріуса Новоархангельського районного нотаріального округу Малютяк А. В. заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9 том 1).

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії I-КР №004489, ОСОБА_3 мав у власності земельну ділянку площею 3,77 га, розташовану на території Надлацької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.142 том 1).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 вересня 2016 року виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р. Г., спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її син ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 3,7806 гектарів,кадастровий номер :02:000:0156, розташованої на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10 том 1).

26 липня 2018 року між ОСОБА_3 (Сторона- 1) та ОСОБА_2 (Сторона - 2) було укладено договір міни (обміну) за умовами якого, Сторона 1 та Сторона 2 обміняли (передали у власність один одному), належне їм на праві приватної власності нерухоме майно, а саме:

ОСОБА_3 - земельну ділянку - площею 3,7806 га, кадастровий номер :02:000:0156, що розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_2 - земельна ділянка площею - 0,0100 га, кадастровий номер - :02:000:1901, що розташована на території Надлацької сільської ради, Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В результаті міни (обміну), який здійснюється цим договором, сторони набули право власності на такі земельні ділянки: ОСОБА_2 - земельну ділянку - площею 3,7806 га, кадастровий номер :02:000:0156, що розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_3 - земельну ділянку площею - 0,0100 га, кадастровий номер - :02:000:1901, що розташована на території Надлацької сільської ради, Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 1.2. Договору).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. та зареєстрований в реєстрі за №820 (а.с.40-42 том 3).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 211807524 від 09 червня 2020 року, установлено, що 26 липня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,7806 га, кадастровий номер :02:000:0156, на підставі договору міни №820 від 26 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Малютяк А. В. у Новоархангельському районному нотаріальному окрузі Кіровоградської області (а.с.11 том 1).

26 липня 2018 року між ОСОБА_3 (Сторона- 1) та ОСОБА_2 (Сторона - 2) було укладено договір міни (обміну), за умовами якого, Сторона 1 та Сторона 2 обміняли (передали у власність один одному), належне їм на праві приватної власності нерухоме майно, а саме:

ОСОБА_3 - земельну ділянку - площею 3,7781 га, кадастровий номер :02:000:0157, що розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_2 - земельну ділянку площею - 0,0100 га, кадастровий номер - :02:000:1904, що розташована на території Надлацької сільської ради, Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В результаті міни (обміну), який здійснюється цим договором, сторони набули право власності на такі земельні ділянки: ОСОБА_2 - земельну ділянку - площею 3,7781 га, кадастровий номер :02:000:0157, що розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_3 - земельну ділянку площею - 0,0100 га, кадастровий номер - :02:000:1904, що розташована на території Надлацької сільської ради, Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 1.2. Договору).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. та зареєстрований в реєстрі за №821 (а.с.43-45 том 3).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 211808132 від 09 червня 2020 року, 27 липня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,7781 га, кадастровий номер :02:000:0157, на підставі договору міни №821 від 26 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Малютяк А. В. (а.с.93 том 1).

26 липня 2018 року між ОСОБА_3 (Сторона - 1) та ОСОБА_2 (Сторона - 2) було укладено договір міни (обміну), за умовами якого, Сторона 1 та Сторона 2 обміняли (передали у власність один одному), належне їм на праві приватної власності нерухоме майно, а саме:

ОСОБА_3 - земельну ділянку - площею 3,7681 га, кадастровий номер :02:000:0155, що розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_2 - земельну ділянку площею - 0,0100 га, кадастровий номер - :02:000:1903, що розташована на території Надлацької сільської ради, Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В результаті міни (обміну), який здійснюється цим договором, сторони набули право власності на такі земельні ділянки: ОСОБА_2 - земельну ділянку - площею 3,7681 га, кадастровий номер :02:000:0155, що розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_3 - земельну ділянку площею - 0,0100 га, кадастровий номер - :02:000:1903, що розташована на території Надлацької сільської ради, Новоархангельського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 1.2. Договору).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. та зареєстрований в реєстрі за №819 (а.с.56-58 том 3).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 211806882 від 09 червня 2020 року, 26 липня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,7681 га, кадастровий номер :02:000:0155, на підставі договору міни №821 від 26 липня 2018 року (а.с.143 том 1).

Відповідно до інформації КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" від 20 травня 2020 року №1815/10, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживав за адресою: с. Надлак Новоархангельського району Кіровоградської області, вперше (06.09.2021) звернувся за медичною допомогою до закладу та був направлений на стаціонарне лікування, де перебував до 06.01.2012 з приводу параноїдної шизофренії. Наступна госпіталізація відбулася з 04.12.2013 по 13.01.2014. Зазначено, що він являвся особою з другою групою інвалідності по психічному захворювання. Остання госпіталізація тривала з 19.11.2018 по 20.05.2019 з тим же діагнозом, супутнє захворювання - туберкульоз легень ( а.с.12 том 1).

Згідно копії розписки від 26 липня 2018 року установлено, що ОСОБА_3 отримав кошти за земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 37,76 га в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень від ОСОБА_2 (а.с.76 том 1).

Відповідно до копії розписки від 26 липня 2018 року установлено, що ОСОБА_3 отримав кошти за земельну ділянку № НОМЕР_4 площею 37,77 га в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень від ОСОБА_2 (а.с.77 том 1).

Згідно копії розписки від 26 липня 2018 року установлено, що ОСОБА_3 отримав кошти за земельну ділянку № НОМЕР_5 площею 37,78 га в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень від ОСОБА_2 ( а.с.78 том 1).

Відповідно до характеристики, виданої виконкомом Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області від 18 вересня 2020 року, ОСОБА_3 проживав на території Надлацької сільської ради. У побуті він вів асоціальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, але був спокійним та доброзичливим, агресії не проявляв (а.с.79 том 1).

Згідно довідки, виданої виконкомом Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області від 18 вересня 2020 року, ОСОБА_6 за власний рахунок поховала свого племінника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80 том 1).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №58 від 09 лютого 2021 року установлено, що ОСОБА_3 під час укладення 26 липня 2018 року договорів міни №819, №820, №821, посвідчених приватним нотаріусом Малютяк А. В., з 2011 року страждав на стійкі психічні розлад у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, вираженого емоційно-вольового дефекту. За своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не був здатний критично оцінювати свій стан та ситуацію в цілому (а.с.221-224 том 1).

Зі змісту письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , судом з`ясовано, що його батьки розлучилися в 1998 році. Після розлучення батько переїхав жити в інше село і не цікавився життям ОСОБА_7 та його матері. При зустрічах ознак хвороби він не помічав, тому питання щодо встановлення опіки над ним не піднімалося. ОСОБА_7 не відомо, хто відвозив його батька до медичних закладів (а.с.38-39 том 2).

26 січня 2008 року між ОСОБА_3 та АФГ «Віка», де головою є Ю. І. Кожушко, укладено договір оренди земельної ділянкизагальною площею 3,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № НОМЕР_3 , яка знаходиться на території Надлацької сільської ради. За умовами вказаного договору, ОСОБА_3 надав АФГ «Віка» в строкове платне користування належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № НОМЕР_3 , яка знаходиться на території Надлацької сільської ради. Вказаний договір укладено на 5 років (а.с.47-49 том 2).

24 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та АФГ «Віка», де головою є Ю. І. Кожушко, укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,7681 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0155, яка знаходиться на території Надлацької сільської ради. За умовами вказаного договору ОСОБА_3 надав АФГ «Віка» в строкове платне користування належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Надлацької сільської ради,кадастровий номер :02:000:0155. Вказаний договір укладено на 10 років та діє до 06 лютого 2027 року (а.с.50-53 том 2).

16 квітня 2018 року орендар АФК «Віка», в особі голови Кожушко Ю. І., та орендодавець ОСОБА_3 уклали угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки б/н від 24 листопада 2016 року. Згідно даної угоди, ОСОБА_3 , власник земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0155, яка перебувала в оренді АФГ «Віка», дійшов згоди з орендарем про дострокове припинення дії договору оренди від 24 листопада 2016 року (а.с.54 том 2).

06 січня 2009 року ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) уклала договір оренди земельної ділянки площею 3,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № НОМЕР_5 , яка знаходиться на території Надлацької сільської ради, ділянка № НОМЕР_5 з АФГ «Віка», де головою є Кожушко Ю. І. (а.с.56-58 том 2).

Крім того, 05 жовтня 2011 року ОСОБА_5 та АФГ «Віка» уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №156 (а.с.59 том 2).

30 квітня 2018 року орендар АФК «Віка», в особі голови Кожушко Ю. І., та орендодавець ОСОБА_3 уклали угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 24 липня 2009 року. Вказаною угодою ОСОБА_3 , власник земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0156, яка перебувала в оренді АФГ «Віка», дійшов згоди про дострокове припинення дії згаданого договору (а.с.61 том 2).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №124697927 від 21 травня 2018 року, право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0156, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, де орендодавцем є ОСОБА_3 , зареєстровано за АФГ «Віка» терміном до 31 грудня 2024 року. Підставами виникнення речового права зазначено договір оренди землі від 24 липня 2009 року та додаткову угоду до вказаного договору від 14 березня 2012 року. У розділі про інше речове право припинено міститься інформація, що 30 квітня 2018 року сторони уклали угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 24 липня 2009 року ( а.с.62 том 2).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 26 січня 2008 року, ОСОБА_8 (батько ОСОБА_3 ) та АФГ «Віка» уклали договір оренди земельної ділянки площею 3,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Надлацької сільської ради, ділянка № НОМЕР_4 (а.с.63-65 том 2).

01 серпня 2012 року ОСОБА_8 та АФГ «Віка» уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №157 від 12 серпня 2008 року, за умовами якої, продовжили дію договору земельної ділянки до 31 грудня 2024 року (а.с.66 том 2).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 вересня 2016 року, ОСОБА_3 є спадкоємцем майна померлого батька ОСОБА_8 , та отримав у власність у порядку спадкування за законом земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:000:0157, площе. 3.7781 гектарів, що розташована в межах території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області (а.с.67 том 2).

30 квітня 2018 року ОСОБА_3 та АФГ «Віка» дійшли згоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 12 серпня 2008 року з кадастровим номером :02:000:157 (а.с.68 том 2).

Згідно витягу зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 124694685 від 221 травня 2018 року, право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0157, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, де орендодавцем є ОСОБА_3 , зареєстровано за АФГ «Віка» терміном до 31 грудня 2024 року. Підставами виникнення речового права зазначено договір оренди землі від 12 серпня 2008 року та додаткову угоду до вказаного договору від 08 листопада 2012 року. У розділі про інше речове право припинено міститься інформація, що 30 квітня 2018 року сторони уклали угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 12 серпня 2008 року ( а.с.69 том 2).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 Земельного кодексу України).

Відповідно до статей 177, 181 ЦК України, статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка є об`єктом цивільних прав.

Відповідно до підпункту «а» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни.

Відповідно до пункту 15 розділу Х« Перехідні положення» ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору міни) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Законом України «Про внесення зміни до розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України» від 07 грудня 2017 року №2236-VIII заборона відчуження у такому ж формулюванні продовжена до 01 січня 2019 року.

Встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у редакції, чинній на час укладення договору міни, і яка діяла до 01 січня 2019 року, передбачала винятки, зокрема, можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону.

За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (частини перша-третя статті 715 ЦК України).

У статті 5 цього Закону вказано, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а в редакції, чинній з 1 січня 2019 року, до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Частина перша статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає один з випадків можливого обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не регулює обмін земельними частками (паями), права на які підтверджені сертифікатом, і розподіленими та визначеними у натурі земельними ділянками, які ще не зареєстровані за власниками земельних часток (паїв).

Стаття 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не забороняє можливість обміну земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті, як і не забороняє можливість обміну іншими, ніж призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельними ділянками сільськогосподарського призначення.

Заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, визначена у підпункті «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній до 1 січня 2019 року, та виключення з неї можливості обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону стосуються не тільки земельних ділянок, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а й інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін (стаття 715 ЦК України).

Частина третя статті 715 ЦК України передбачає можливість встановлення у договорі міни доплати.

Міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка, однак, може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Частиною першою статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву.

Аналіз змісту статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» свідчить, що вона не забороняє можливість обміну земельними ділянками, які використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18 (провадження № 14-66цс19), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-172цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-5цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-464цс16.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 26 липня 2018 року між ОСОБА_3 (Сторона- 1) та ОСОБА_2 (Сторона - 2) було укладено три договори міни (обміну) земельних ділянок, які оспорюються правонаступником ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначав про те, що у його покійний батько ОСОБА_3 страждав на психічне захворювання - параноїдальну шизофренію, а тому при підписанні спірних договорів міни ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідачка, заперечуючи щодо позовних вимог, зокрема зазначала, що на день укладення спірних правочинів ОСОБА_3 був виписаний з лікарні, а тому наявні підстави вважати, що особа перебувала у стані повної ремісії, тобто спостерігалось цілковите зникнення продуктивної психотичної клініки і здатність підтримувати соціально допустиму якість життя, що не суперечить ст. 18 ЗУ «Про психіатричну допомогу».

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача не спростовують обставини, на які посилався позивач в обгрунтування своїх вимог, з огляду на таке.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

За змістом частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (див., зокрема, постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 161/17119/16-ц, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2021 року в справі № 307/3040/19).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (див. постанову Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що: «правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень дійшли помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 225 ЦК України, яка передбачає можливість визнати недійсним правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, взявши за основу висновки комплексних судових психолого-психіатричних експертиз, згідно з якими на час укладення оспорюваних договорів дарування позивач за своїм психічним станом не в повній мірі міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Доказів того, що ОСОБА_1 на час укладення оспорюваних договорів дарування мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12 81 ЦПК України (статтями 10 60 ЦПК України 2004 року). Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час укладення оспорюваних договорів дарування мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Апеляційний суд на зазначене уваги також не звернув. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову».

В справі про оспорювання правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивач має довести не тільки стан фізичної особи в момент вчинення правочину (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), але й те що під впливом такого стану фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 (провадження № 61-13462св18) зазначено, що «справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій, визнаючи оспорювані правочини недійними, взяли до уваги лише висновок посмертної судової-психіатричної експертизи, без урахування інших доказів, які були у справі».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини друга та третя статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №58 від 09 лютого 2021 року установлено, що ОСОБА_3 під час укладення 26 липня 2018 року договорів міни №819, №820, №821, посвідчених приватним нотаріусом Малютяк А. В. з 2011 року страждав на стійкі психічні розлад у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, вираженого емоційно-вольового дефекту. За своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не був здатний критично оцінювати свій стан та ситуацію в цілому (а.с.221-224 том 1).

Вказаним висновком підтверджено, що ОСОБА_3 під час укладання та підписання оспорюваних договорів міни страждав на стійкі психічні розлади у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, вираженого емоційно-вольового дефекту. За своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не був здатний критично оцінювати свій стан та ситуацію в цілому.

Цей висновок обґрунтований аналізом даних з медичної документації та підтриманий експертами, які надавали свої пояснення в судовому засіданні суду першої інстанції.

Зокрема, експерт ОСОБА_9 надала суду пояснення, що хвороба ОСОБА_3 є невиліковною та стійкою. Його виписали з психіатричної лікарні з діагнозом, установленим після стабілізації психічного стану, що дозволяє соціальну адаптацію. З медичної документації видно, що хвороба аналізувалася з 2012 року, і ОСОБА_3 перебував у стані хвороби без близького оточення. Він не усвідомлював необхідність лікування. ОСОБА_3 не міг адекватно усвідомлювати свої дії, оскільки хворів на параноїдну шизофренію. Ремісія можлива, але не означає, що хвороба відступила. Протягом періоду, який цікавив суд, ОСОБА_3 не міг усвідомлювати свої дії та керуватися ними. Будь-який контакт з ОСОБА_3 не був продуктивним, і у нього не було критичного ставлення до свого стану.

Щодо захворювання на туберкульоз експерт зазначила, що ОСОБА_3 оглядав лікар туберкульозного відділення в структурі психіатричної лікарні. Наявної медичної документації було достатньо для формування відповідного висновку щодо ОСОБА_3 , і експертиза проводилася на підставі наданого медичного висновку.

У судовому засіданні керівник експертної комісії ОСОБА_10 пояснив, що хвороба ОСОБА_3 є невиліковною. У 2015 році його стан мав соматичну динаміку. Його могли виписати з лікарні, оскільки не було загрози для оточуючих. У ОСОБА_3 спостерігався безперервний перебіг хвороби; він не усвідомлював свої дії, і вольовий ефект наростав. Жодного покращення не було. ОСОБА_3 міг виконувати лише механічну роботу. Починаючи з 2011 року, динаміка його стану була не позитивною, а негативною. Вказав, що основне значення мають не показання свідків, а наявна медична документація.

У 2018 році ОСОБА_3 була проведена госпіталізація у зв`язку з туберкульозом. Туберкульозне відділення знаходилося в структурі психіатричної лікарні, тож паралельно вивчався і його психічний стан. Документацію місцевої лікарні не піднімали, оскільки це не має значення для справи, адже амбулаторна картка його соматичного захворювання не надала б суттєвої інформації. Вивчалися експертами документи надані судом у відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

За вказаних обставин, з урахуванням висновку експерта, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 у момент підписання оспорюваних договорів міни перебував у стані ремісії та міг усвідомлювати свої дії, адже наявними у матеріалах справи доказами доведено, що захворювання останнього почалось ще з 2011 року і тривало увесь час, а повне видужання ОСОБА_3 від цієї хвороби не було можливим.

В апеляційній скарзі представник відповідачки зазначав про те, що висновок судово-психіатричного експерта № 58 від 09 лютого 2021 року не є належним доказом у справі, оскільки його було зроблено без наявності достатніх даних для правильних, коректних та об`єктивних висновків.

Колегія суддів не погоджується із такими твердженнями.

Так, в судовому засіданні в суді першої інстанції було з`ясовано, що психіатрична експертиза у цій справі проведена комісією судових експертів, які мають відповідну освіту, необхідну для проведення такої експертизи, при цьому висновок експертизи відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, узгоджуються з іншими доказами, які надані у цій справі.

Обставини, викладені представником відповідачки адвокатом Старковим І. О. щодо недопустимості висновку експерта, зводяться до того, що оскільки особу було виписано з лікарні, то є закономірним твердження того, що особа перебувала у стані повної ремісії, тобто спостерігалось цілковите зникнення продуктивної психотичної клініки і здатність підтримувати соціально допустиму якість життя, що не суперечить ст. 18 Закону України «Про психіатричну допомогу». Також відсутність встановленої опіки або хоча б намірів її встановити, на думку представника відповідача, підтверджує факт того, що родичі ОСОБА_3 не вважали його особою, що не усвідомлює своїх дій.

Разом з тим, висновок експертизи є повним, ясним, містить чіткі та конкретні відповіді на поставлені експертам питання, не містить будь-яких положень, які б викликали сумніви в його правильності чи суперечили матеріалам справи.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 під час укладання 26 липня 2018 року договорів міни № 819, № 820, № 821, посвідчених приватним нотаріусом Малютяк А. В. з 2011 року страждав на стійкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, вираженого емоційно-вольового дефекту. За своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не був здатний критично оцінювати свій стан та ситуацію в цілому.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позовні вимоги є доведеними належними, допустимими та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Старков Ігор Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25.08.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник