Провадження № 2-о/554/314/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі головуючого судді: Бугрія В.М., при секретарі судового засідання Снігур В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Полтави із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, непрацюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та встановити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити наближатись на відстань ближче 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , роботи за адресою АДРЕСА_3 , інших місць частого відвідування;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ведення листування, телефонних переговорів або контактування, через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування якої посилається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у зареєстрованому 20.01.2023 р. шлюбі з заінтересованою особою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, на фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти. 11.06.2025 р. шлюб було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави.

ОСОБА_2 систематично чинить психологічне насилля стосовно неї, чим спричиняє фізичні і психологічні страждання та розлади здоров?я. Неодноразово викликалася поліція та складалися протоколи відносно ОСОБА_2 . Він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 3 ст. 174-3 КУпАП. Так постановою Подільського (Ленінського) районний суду міста Полтави від 28.02.2024 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 173-2 КУпАП, за сімейне насилля відносно неї та її дітей і призначено штраф у розмірі 340 грн. Не зупиняючись у своїй протиправній діяльності, повторно продовжуючи вчиняти психологічний тиск та насилля, 25.02.2025 р. Шевченківським (Октябрським) районним судом міста Полтави було винесено постанову про повторне притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за повторне вчинення, щодо неї домашнього насилля психологічного характеру, відповідно до ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Також 28.08.2025 р. Шевченківським районним судом міста Полтави було винесено постанову про повторне притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за повторне вчинення щодо неї домашнього насилля психологічного характеру, відповідно до ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Але не зважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, колишній чоловік заявниці, все одно продовжує вчиняти відносно неї домашнє насилля психологічного характеру, погрожує і переслідує її.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про те, що заявлені вимоги про обмежувальний припис підтримує повністю, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, та просить суд розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до чч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначенихст.77-80 ЦПК України.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вказаною статтею також визначено, що кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства, - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у зареєстрованому 20.01.2023 р. шлюбі з заінтересованою особою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, на фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти. 11.06.2025 р. шлюб було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави.

ОСОБА_2 систематично чинить психологічне насилля стосовно неї, чим спричиняє фізичні і психологічні страждання та розлади здоров?я. Неодноразово викликалася поліція та складалися протоколи відносно ОСОБА_2 . Він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 3 ст. 174-3 КУпАП. Так постановою Подільського (Ленінського) районний суду міста Полтави від 28.02.2024 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 173-2 КУпАП, за сімейне насилля відносно неї та її дітей і призначено штраф у розмірі 340 грн. Не зупиняючись у своїй протиправній діяльності, повторно продовжуючи вчиняти психологічний тиск та насилля, 25.02.2025 р. Шевченківським (Октябрським) районним судом міста Полтави було винесено постанову про повторне притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за повторне вчинення, щодо неї домашнього насилля психологічного характеру, відповідно до ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Також 28.08.2025 р. Шевченківським районним судом міста Полтави було винесено постанову про повторне притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за повторне вчинення щодо неї домашнього насилля психологічного характеру, відповідно до ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Але не зважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, колишній чоловік заявниці, все одно продовжує вчиняти відносно неї домашнє насилля психологічного характеру, погрожує і переслідує її.

Заявник зазначає, що ОСОБА_2 здійснює психологічне насильство .

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви та за письмовими доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявниці, можливість їх задоволення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом. Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника.

Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини а саме: вчинення домашнього насильства, суд, доходить висновку про наявність обґрунтованих ризиків продовження вчинення домашнього насильства щодо заявниці, тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Згідно вимог ч. 4 ст.350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис строком на шість місяців відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, непрацюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та встановити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити наближатись на відстань ближче 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , роботи за адресою АДРЕСА_3 , інших місць частого відвідування;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ведення листування, телефонних переговорів або контактування, через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Бугрій