28.08.2025 Провадження по справі № 2/940/610/25
Справа № 940/1487/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П..

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики та кредитним договором,

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що є правонаступником права вимоги за зобов`язаннямиТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Авентус Україна», звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 73454628 від 19.09.2024 року в сумі 23397,25 гривень, заборгованість за договором позики № 2128649 від 04.09.2024 року в сумі 12738 гривень, укладеними між ним та ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів», та заборгованість за кредитним договором № 7944467 від 31.05.2024 року в сумі 11729,84 гривень, укладеним між ним та ТОВ «Авентус Україна», а також судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 73454628, відповідно якого відповідачу надано в позику 2500 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,250% на день та 2,70% в день за понадстрокове користування позикою, а також комісією в сумі 375 гривень та пенею за невиконання зобов`язання в розмірі 2,7% в день, в обмін на зобов`язання відповідача повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 позикові кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 23397,25 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Крім того, 04.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2128649, відповідно якого відповідачу надано в позику 4400 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% на день та 5,00% в день за понадстрокове користування позикою, а також комісією в сумі 1307,24 гривень та пенею за невиконання зобов`язання в розмірі 5% в день, в обмін на зобов`язання відповідача повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 позикові кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 12738 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Крім того, 31.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7944467, відповідно якого відповідачу надано кредит в сумі 3500 гривень на строк 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% на день, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконав належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 11729,84 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Із матеріалів справи встановлено, що 19.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 73454628, відповідно якого відповідачу надано в позику 2500 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,250% на день та 2,70% в день за понадстрокове користування позикою, а також комісією в сумі 375 гривень та пенею за невиконання зобов`язання в розмірі 2,7% в день, в обмін на зобов`язання відповідача повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою у відповідності до умов договору (копія договору - а.с. 9-13, паспорт споживчого кредиту а.с. 14-15). На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 позикові кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 23397,25 грн., що включає в себе суму основного боргу, відсотки, комісію та пеню, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 24.01.2025 року по 30.06.2025 року (а.с. 25).

Відповідно договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та додаткових угод до нього № 2 від 28.07.2021 року, № 7 від 13.06.2022 року та № 47 від 24.01.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» право вимоги за договором позики № 73454628 від 19.09.2024 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 23397,25 грн. відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (копія договору з додатковими угодами - а.с. 16-21, копія акту прийому-передачі Реєстру боржників від 24.01.2025 року а.с. 22, копія Реєстру боржників № 42 від 24.01.2025 року а.с. 24).

Крім того, 04.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2128649, відповідно якого відповідачу надано в позику 4400 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% на день та 5,00% в день за понадстрокове користування позикою, а також комісією в сумі 1307,24 гривень та пенею за невиконання зобов`язання в розмірі 5% в день, в обмін на зобов`язання відповідача повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою у відповідності до умов договору (копія договору - а.с. 26-30). На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 позикові кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 12738 грн., що включає в себе суму основного боргу та пеню, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 24.01.2025 року по 30.06.2025 року (а.с. 34).

Відповідно договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та додаткових угод до нього № 2 від 28.07.2021 року, № 7 від 13.06.2022 року та № 47 від 24.01.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» право вимоги за договором позики № 2128649 від 04.09.2024 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 12738 грн. відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (копія договору з додатковими угодами - а.с. 16-21, копія акту прийому-передачі Реєстру боржників від 24.01.2025 року а.с. 31, копія Реєстру боржників № 41 від 24.01.2025 року а.с. 33).

Крім того, 31.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7944467, відповідно якого відповідачу надано кредит в сумі 3500 гривень на строк 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% на день, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору (копія договору - а.с. 40-49, паспорт споживчого кредиту а.с. 50-51). На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 11729,84 грн., що включає в себе суму основного боргу, відсотки та пеню (штрафи), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 53-60).

Відповідно договору факторингу № 15052025 від 15.05.2025 року ТОВ «Авентус Україна» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 7944467 від 31.05.2024 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 11729,84 грн. відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (копія договору - а.с. 61-63, копія акту прийому-передачі Реєстру боржників від 15.05.2025 року а.с. 64, копія Реєстру боржників а.с. 66).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Із дослідженого судом договору позики № 73454628 від 19.09.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , встановлено, що останній укладений в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 51181.

Із дослідженого судом договору позики № 2128649 від 04.09.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , встановлено, що останній укладений в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 824657.

Із дослідженого судом договору про надання споживчого кредиту № 7944467 від 31.05.2024 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , встановлено, що останній укладений в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2247.

Отже, підписання даних договорів свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозумів, підтвердив та закріпив те, що сторони договорів діяли свідомо, були вільні в укладенні даних договорів, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, оскільки відповідачем порушено умовидоговору позики № 73454628 від 19.09.2024 року, договору позики № 2128649 від 04.09.2024 року, укладених між ним та ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів», та умови кредитного договору № 7944467 від 31.05.2024 року, укладеного між ним та ТОВ «Авентус Україна», та не виконано взятих на себе зобов`язань.

Щодо вимоги про стягнення комісії.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Пунктом 2.4 договору позики № 73454628 від 19.09.2024 року передбачено, що комісія за надання позики становить 15%, що у грошовому виразі складає 375 грн.

Таким чином в даному договорі позики міститься інформація за надання яких послуг стягується така комісія, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені суд зазначає наступне.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2.4 договору позики № 73454628 від 19.09.2024 року передбачено пеню в розмірі 2,7% в день, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

Пунктом 2.4 договору позики № 2128649 від 04.09.2024 року передбачено пеню в розмірі 5% в день, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

Пунктами 6.4.1 та 6.4.2 договору про надання споживчого кредиту № 7944467 від 31.05.2024 року передбачено штраф за невиконання/неналежне виконання умов договору 200 грн. на четвертий день такого невиконання та 35 грн., починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.

Разом з тим, суд зазначає, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Однак, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» були викладені в новій редакції.

Пункт 6.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» цей пункт було виключено.

Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (діюча з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Датою набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24 грудня 2023 року.

Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року (24.12.2023 + 30 днів).

У даній справі договір позики № 73454628 між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено 19.09.2024 року, договір позики № 2128649 між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено 04.09.2024 року, кредитний договір № 7944467 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено 31.05.2024 року.

Отже, оскільки дані договори укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до відповідача ОСОБА_1 не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит.

При цьому, варто окремо наголосити, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування».

Відповідно до загальновизнаного принципу lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон скасовує дію загального), у випадку конкуренції між загальною нормою ЦК України та спеціальними положеннями галузевого закону перевага надається саме спеціальній нормі. Закон «Про споживче кредитування» у чинній редакції містить чітке застереження щодо строків дії звільнення споживача від відповідальності, а саме, що такі пільги застосовуються виключно до договорів, укладених до 23 січня 2024 року включно.

Відтак, застосування загальної норми пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України до договору, який укладено після цієї дати, є юридично необґрунтованим та суперечить нормам спеціального законодавства.

А тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає обґрунтованим нарахування пені ОСОБА_1 за невиконання грошових зобов`язань в період дії воєнного стану на території України та задовольняє позовні вимоги позивача в цій частині.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3028 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 124112 від 18.07.2025 року (а.с. 1), а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідача.

Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 536, 549, 610, 625, 629, 1046, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики та кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК»:

-23397 (двадцять три тисячі триста дев`яносто сім) гривень 25 копійок заборгованості за договором позики № 73454628 від 19.09.2024 року, укладеним між ним та ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів»;

-12738 (дванадцять тисяч сімсот тридцять вісім) гривень заборгованості за договором позики № 2128649 від 04.09.2024 року, укладеним між ним та ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів»;

-11729 (одинадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) гривень 84 копійки заборгованості за кредитним договором № 7944467 від 31.05.2024 року, укладеним між ним та ТОВ «Авентус Україна»;

-3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Т.П.Косович