Справа № 2-5823/10
Провадження № 6/0182/126/2025
У Х В А Л А

Іменем України

29.08.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши подання державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Скакун Ілони про розшук боржника ОСОБА_1 -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Скакун Ілона звернулась до суду з поданням, в якому просить суд вирішити питання про розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у Нікопольському відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження № 61721617 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5823, виданого 12 березня 2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2014 року і до повноліття дитини. Так, державним виконавцем, в рамках вищевказаного виконавчого провадження та у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», були прийнятті постанови, зокрема, постанова про звернення стягнення на доходи боржника; постанова про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, постанова про тимчасове обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів та постанова про арешт коштів боржника. Згідно отриманих відомостей, за боржником зареєстровано право власності на 4/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . 29 квітня 2021 року державним виконавцем за адресу боржника були направленні виклик, однак, останній до відділу не прибув, в наслідок чого виникла необхідність про складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУпАП. Крім цього, державний виконавець вказує, що, згідно отриманої інформації з ЦНАП, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та має відкриті рахунки в ОТП банку. Тобто, в даному випадку, склались такі обставини, які перешкоджають встановленню місця перебування боржника по справі, тому державний виконавець Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Скакун Ілона змушена звернутись до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суддя, дослідивши матеріали подання, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.14 ч.3 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до ч.1 ст.438 ЦПК України, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно до п.27 ч.1 ст.23 ЗУ "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює привід у виконавчому провадженні.

Привід за своєю правовою природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи задля забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилась без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття.

З матеріалів подання вбачається, що заборгованість у ОСОБА_1 виникла на підставі виконавчого листа № 2-5823, виданого 12 березня 2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2014 року і до повноліття дитини. Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем до подання долучено виклики до державного виконавця, які були повернуті відправнику зі спливом строку зберігання. При цьому, окрім постанов, які були прийняті в рамках ЗУ «Про виконавче провадження», будь-які інші докази, в тому числі, акти виходу за адресою місця реєстрації боржника долучені не були.

Натомість, суд вважає за необхідне зазначити про той факт, що кожна особа, яка звертається до суду, зобов`язана дотримуватись вимог чинного законодавства та не вчиняти дії, які суд, з урахуванням обставин справи, може розцінити як зловживання. Так, зокрема, заявник, а саме: державний виконавець Скакун Ілона, звертаючись до суду з даним поданням, фактично виклала обставини, які є ідентичними обставинами і які були вказані у поданні від 08 квітня 2024 року, в задоволенні якого, на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року, було відмовлено. Однак, в даному поданні, яке перебуває на розгляді, остання нові факти або обставини щодо підстав звернення до суду з даним поданням не надала. При цьому, в ухваленому рішення від 06 серпня 2024 року містилось зазначення, що заявником було долучено акт виходу за місцем реєстрації боржника від 24 лютого 2024 року, який не був належним чином оформленим, зокрема, стороною заявника в акті було зазначено, що виходом за адресою: АДРЕСА_1 застати вдома нікого не вдалося, двері не відчинили. При цьому, особи (поняті), які повинні були бути присутніми при вчиненні даних дій, в акті зазначені не були. Тобто, державним виконавцем, як тоді, так і на даний час, належним чином або в повній мірі не з`ясовано та не перевірено боржника щодо перебування його за місцем реєстрації. Крім цього, державний виконавець, звернувшись до суду повторно з поданням про розшук, належні та допустимі докази щодо відсутності боржника за місцем реєстрації, не надала, як і не надала відповідних документів (акт виходу) за місцем проживання боржника станом на дату подання документів до суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що викладені обставини в поданні не знайшли свого підтвердження, а тому в його задоволенні слід відмовити повторно.

Окрім цього, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідності до ст.2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 статті 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, суд зазначає, що ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч.3 ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Оцінюючи обставини, які характеризують процесуальну поведінку позивача щодо численних клопотань про забезпечення позову, суд розцінює як зловживання позивачем своїми процесуальними правами, відсутністю бажання захисту своїх порушених прав та щонайшвидшого розгляду справи по суті.

Щодо зловживанням позивачем своїми правами, слід прийняти до уваги наступне.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06.09.2018 року, справа № 552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст.43 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу № 552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законнім діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі № 750/3021/18).

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Враховуючи викладе, суд приходить до висновку, що звернення до суду з поданням, яке є аналогічним поданням та без долученя додаткових доказів, які могли б бути підставою для прийняття рішення про задоволення вимог, суперечить завданню цивільного судочинства і є зловживанням своїми процесуальними правами, оскільки стороною заявника до суду вдруге було подано, в рамках виконання рішення суду, подання, яке в свою чергу є ідентичним з раніше розглянутим, а інші належні та допустимі докази, надано не було.

Керуючись ст.438 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Скакун Ілони про розшук боржника ОСОБА_1 відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал