Справа № 541/4760/24
Номер провадження 2/541/347/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 серпня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жага Е.Г., звернулась до суду з позовом, який до початку судового розгляду уточнила, до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петрівці Миргородського району Полтавської області помер її чоловік ОСОБА_2 , після смерті якого було відкрито спадкову справу, а також видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, будинок, автомобіль. Окрім того, 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Федоренка Р.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території АДРЕСА_1 , на підставі рішення дев`ятої сесії двадцять першого скликання Петрівцівської сільської ради народних депутатів від 07 квітня 1992 року, в якому зазначено виділити ОСОБА_2 земельну ділянку до 2 га, проте нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю будь-яких документів, які підтверджують виникнення та реєстрацію права власності на належну померлому ОСОБА_2 земельну ділянку. Правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку за життя ОСОБА_2 не отримував, а тому оформити право на земельну ділянку в позасудовому порядку неможливо. За таких обставин позивачка, як спадкоємець, не має можливості скористатись своїми спадковими правами. В земельно-кадастровій книзі Петрівцівської сільської ради зазначено, що ОСОБА_2 виділено всього земель в розмірі 1,9143 га, з яких рілля 1,6643 га, а земельна ділянка під будівлями, чагарниками, лісами, ярами 0,25 га, підставою права користування присадибною ділянкою є державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 034954. Відповідно до архівної довідки, в рішенні 12 сесії 22 скликання Петрівцівської сільської Ради народних депутатів від 12 грудня 1996 року значиться, що ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, розташовані в межах Петрівцівської сільської Ради народних депутатів, № НОМЕР_1 розміром 0,2173 га для обслуговування житлового будинку та № НОМЕР_2 розміром 0,1470 га для ведення особистого підсобного господарства. Таким чином, на підставі рішення 12 сесії 22 скликання Петрівцівської сільської Ради народних депутатів ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, загальний розмір яких становить 0,3643 га. Оскільки ОСОБА_2 виділено земель 1,9143 га, а отримано лише 0,3643 га, позивачка просила визнати за нею право на земельну ділянку площею 1,55 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлого чоловіка; зобов`язати Миргородську міську раду Полтавської області виділити їй як спадкоємцю за заповітом після померлого ОСОБА_2 в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 1,55 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за вищевказаною адресою, відповідно до рішення дев`ятої сесії двадцять першого скликання Петрівцівської сільської ради народних депутатів від 07 квітня 1992 року; зобов`язати Миргородську міську раду Полтавської області надати їй дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Представником відповідача суду були надані письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких представник просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Представник зазначила, що в рішенні Петрівцівської сільської ради народних депутатів від 07 квітня 1992 року, на яке посилається позивачка, чітко не вказано розмір земельної ділянки, її адресу, а є лише орієнтовне розташування, яке на час винесення рішення було відомо лише уповноваженим особам, що приймали рішення, та померлому ОСОБА_2 . Натомість, позивачка жодним чином не пояснює та не підтверджує, чому на час звернення до суду вона визначила місце розташування спірної земельної ділянки саме по АДРЕСА_1 . В рішенні не вказано цільове призначення земельної ділянки, натомість позивачка при зверненні до суду зазначає цільове призначення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Також представник звернула увагу на правову аргументацію позову, оскільки норми закону, що застосовуються позивачем для нормативного підтвердження правової позиції набуття права власності померлим набрали чинності значно пізніше, ніж було прийнято рішення сесії сільської ради народних депутатів від 07 квітня 1992 року. У вказаному рішенні зазначено про виділ земельної ділянки в землекористування, тобто рішенням не передбачено отримання земельної ділянки у приватну власність. У подальшому, з 01 січня 1993 року по час смерті ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні письмові докази, а саме рішення органу місцевого самоврядування або будь-якого іншого уповноваженого органу на розпорядження землями відповідно до чинного на той час законодавства, що передають у приватну власність спірну земельну ділянку або започатковують процедуру приватизації спірної земельної ділянки померлим, що відповідно могла б успадкувати позивачка (а.с. 106-107).

В додаткових поясненнях представник позивачки зауважив, що в позовних вимогах ставиться питання саме про визнання права на земельну ділянку площею 1,55 га в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а не визнання права власності на земельну ділянку. Твердження відповідача про відсутність доказів щодо передачі спірної земельної ділянки з 01 січня 1993 року не відповідають дійсності, оскільки до матеріалів судової справи долучено архівну довідку, видану архівним відділом Миргородської районної військової адміністрації Полтавської області № 07-05/19 від 27 лютого 2025 року, відповідно до якої рішенням Петрівцівської сільської Ради народних депутатів від 12 грудня 1996 року ОСОБА_2 безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки, розташовані в межах Петрівцівської сільської Ради народних депутатів, № НОМЕР_1 розміром 0,2173 га для обслуговування житлового будинку та № НОМЕР_2 розміром 0,1470 га для ведення особистого підсобного господарства. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку (а.с. 112-113).

Представником відповідача було подано заперечення на додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач вважає, що позивачка помилково тлумачить рішення Петрівцівської сільської Ради народних депутатів від 12 грудня 1996 року. Дане рішення є підтвердженням передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельних ділянок площею 0,2173 га та 0,1470 га та для засвідчення права власності на землю передбачало видачу акта на право приватної власності на землю, який у подальшому і отримав спадкодавець ОСОБА_2 , серії ІІІ-ПЛ № 034954, а не початку приватизації виділеної йому земельної ділянки розміром 1,9143 га, як стверджує позивачка. Позивачка помилково тлумачить рішення від 12 грудня 1996 року як продовження та подальшу реалізацію на приватизацію землі згідно рішення від 07 квітня 1992 року, оскільки мова йде про зовсім про різні земельні ділянки, не пов`язані між собою, що підтверджується зокрема різними адресами місця розташування земельних ділянок: АДРЕСА_2 , натомість земельна ділянка рішенням від 1992 року виділялася одним масивом до 2 га та повинна була б бути розташована за однією адресою (а.с. 115-116).

Сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, звертались до суду з відповідними заявами про розгляд справи без їх участі.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 , видане 15 травня 1964 року, а.с. 14), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане 02 листопада 2023 року, а.с. 15).

Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданими 20 серпня 2024 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 : на земельну ділянку площею 5,0672 га, кадастровий номер :00:006:0110, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області; на автомобіль марки ВАЗ, модель 21043, 1996 року випуску; на земельну ділянку площею 0,2173 га, кадастровий номер :01:001:1468, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,1470 га, кадастровий номер :01:001:1484, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с. Петрівці Миргородського району Полтавської області; на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-24).

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

П. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалась на положення ст. 125 ЗК України.

Так, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.

У відповідності з рішенням дев`ятої сесії двадцять першого скликання Петрівцівської сільської ради народних депутатів Миргородського району Полтавської області від 07 квітня 1992 року, архівного витягу від 18 жовтня 2016 року № 88/07-16 було вирішено « ОСОБА_2 виділити земельну ділянку до 2 га за ОСОБА_3 » (а.с. 25-26, 27).

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 серпня 2024 року № 164/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 на земельну ділянку в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а.с. 31). Місце розташування, площа земельної ділянки у вказаній постанові не зазначена.

17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 зверталась до Миргородської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з метою посвідчення права власності на земельну ділянку (землі запасу) орієнтовною площею 2,0 га, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 47).

Згідно з інформацією Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління держгеокадастру у Полтавській області від 07 жовтня 2024 року, на території Миргородської міської ради та Миргородського району відомості про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 відсутня (а.с. 48).

Рішенням Миргородської міської ради від 15 листопада 2024 року № 338 «Про відмову громадянам у наданні дозволів на розроблення документацій із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, вид цільового призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю вимогам п/п 5 п. 27 розділу Х Земельного кодексу України (а.с. 29).

У відповідності з архівною довідкою від 27 лютого 2025 року № 07-05/19 ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність було передано земельні ділянки, розташовані в межах Петрівцівської сільської Ради народних депутатів, № НОМЕР_1 розміром 0,2173 га для обслуговування житлового будинку та АДРЕСА_3 розміром 0,1470 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 71).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В даному випадку суд погоджується з твердженнями представника відповідача, щов рішенні Петрівцівської сільської ради народних депутатів від 07 квітня 1992 року не зазначено конкретного розміру земельної ділянки, яка виділяється ОСОБА_2 у землекористування (а не у приватну власність). Вказаним рішенням не вказано конкретну адресу земельної ділянки («за ОСОБА_3 ). В той же час, позивачкою не обґрунтовано, яким чином вона визначила адресу земельної ділянки.

Визначаючи розмір земельної ділянки, на яку вона просить визнати право після померлого, позивачка наводить математичні розрахунки, використовуючи розмір земельних ділянок, розташованих за різними адресами: АДРЕСА_2 , однак земельна ділянка до 2 га рішенням від 07 квітня 1992 року виділялася одним масивом та повинна була б бути розташована за однією адресою.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка послалась на рішення Петрівцівської сільської Ради народних депутатів від 12 грудня 1996 року, згідно з яким ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,2173 га та 0,1470 га. Однак, позивачкою не доведено зв`язок між земельною ділянкою, яку померлому було виділено у землекористування за рішенням ради від 07 квітня 1992 року, та вищезазначеними ділянками.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про недоведеність ОСОБА_1 своїх позовних вимог, тому її позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкуваннявідмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 28 серпня 2025 року.

Суддя: О. М. Вірченко