КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/5612/24 Головуючий у І інстанції Осаулова Н.А
Провадження №22-ц/824/9192/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договром,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року представник ТОВ «Іннова Фінанс» - Суржик Ю.В. звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що 14 травня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.2.2. вказаного договору позикодавець зобов`язався надати позичальнику позику в сумі 10 000,00 гривень шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. Умовами договору також передбачено наступне: тип позики - кредит; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби; строк позики (строк дії договору) - 360 днів; стандартна процентна ставка 1,5% в день, знижена процентна ставка 0,97% в день; дата надання позики: 14 травня 2024 року.

Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила, внаслідок чого станом на день звернення до суду з даною позовною заявою у неї утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 39 750,00 грн, яка складається з наступного: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 24 750,00 грн - заборгованість за процентами; 5 000,00 грн - пеня.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 39 750,00 грн, судовий збір у сумі 2 422,20 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику № від 14 травня 2024 року станом на 25 листопада 2024 рік у розмірі 29 500,00 грн, яка складається з наступного: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 500,00 грн - заборгованість за процентами.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» судовий збір у сумі 1 797,66 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 19 500,00 грн заборгованості за процентами та ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за кредитним договором відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач звертаючись до суду не надав первинної бухгалтерської документації, яка обґрунтовує розмір заявлених позовних вимог в частині нарахування процентів.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наголошує на тому, що їй нараховано борг за відсотковою ставкою 1,5%, тобто не згідно вимог чинного Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого, денна процентна ставка не може перевищувати 1 %, що є грубим порушенням.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025року оскаржується лише в частині заборгованості за процентами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № , який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п.2.2. вказаного Договору, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000,00 грн. Тип позики - кредит. Строк кредиту - 360 днів (п. 2.3. - 2.5. договору).

Як передбачено п. 2.6.1. договору, стандартна процента ставка складає 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 2.5. цього Договору.

Як вбачається із змісту Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 20 лютого 2024 року (надалі за текстом «Правила»), складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з якими позичальник був попередньо ознайомлений.

Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 3.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахонок позичальника, укладаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .

Додатком № 1 до договору про надання грошових коштів у позику № від 14 травня 2024 року є таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику.

Договір позики, додаток до кредитного договору та паспорт споживчого кредиту був підписаний ОСОБА_1 14 травня 2024 року з використанням одноразового ідентифікатора.

Факт перерахування позивачем грошових коштів у сумі 10000,00 грн на картковий рахунок відповідача підтверджено квитанцією до платіжної інструкції № 19857-1354-107742411 від 14 травня 2024 року та відповідачем не спростовано отримання грошових коштів у зазначеній сумі.

Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у Договорі № від 14 травня 2024 року.

Згідно наданого розрахунку, заборгованість за кредитним договором становить 39 750,00 грн, яка складається з наступного: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 24 750,00 грн - заборгованість за процентами; 5 000,00 грн - пеня.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору саме відповідачем та отримання ним кредиту в розмірі визначеному договором, та посилаючись на Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого, денна процентна ставка не може перевищувати 1 %, прийшов до висновку про стягнення з відповідача суми боргу борг в загальному розмірі 29 500,00 грн, яка складається з наступного: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 500,00 грн - заборгованість за процентами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Доводи апеляційної про те, що ОСОБА_1 нараховані відсотки за користування кредитними коштами за відсотковою ставкою 1,5%, а не - 1 % згідно вимог чинного Закону України «Про споживче кредитування», апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відсотків за користування кредитними коштами, виходив з того, що Договором від 14 травня 2024 року сторони погодили строк надання кредиту на 360 днів зі сплатою 1,50% в день.

Згідно приписів ч. 2 ст. 1052 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Оскільки умовами договору передбачено повернення коштів згідно графіку платежів частинами до певних строків, у позивача наявне право вимагати дострокового повернення суми позики та нарахованих процентів, зокрема у межах заявлених вимог, за період з 14 травня 2024 роу по 25 листопада 2024 року, тобто 195 днів за користування кредитом.

Разом із тим, щодо розміру відсоткової ставки варто зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22 листопада 2023року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Згідно з ч. 5 ст.94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 14 травня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, то суд дійшов висновку про нарахування процентної ставки у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

У той же час, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Ч. 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір був укладений 14 травня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %.

Таким чином, беручи до уваги суму кредиту 10 000,00 грн та те, що денна відсоткова ставка не може перевищувати 1% день, розмір відсотків складає 100 грн в день, та за 195 календарних дні становить - 19 500,00 грн, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив правильний розрахунок відсотків за користування кредитними коштами посилаючись на вимоги ЗУ «Про споживче кредитування».

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне нарахування відсотків за користування кредитними коштами є необґрунтованими, оскільки стороною відповідача даний розрахунок не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 19500,00грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору.

Ст. 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачами судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі ст. ст. 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар