Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач посилається на те, що увересні 2024 року придбав у ОСОБА_2 домоволодіння житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 . Ціна будинку була обумовлена в розмірі 70 000 грн.

Після досягнення згоди по всіх істотних умовах, позивач віддав гроші відповідачу, про що свідчить розписка останнього, а відповідач зі свого боку обіцяв переоформити будинок на ім`я позивача. Але після отримання грошей договір нотаріально не посвідчений.

Позивач наголошує, що відповідачє людиною похилого віку, у зв`язку з наявними захворюваннями не виїжджає, може рухатися в межах будинку.

Тому позивач змушений звернутися до суду і просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: в АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача до суду надано заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу від 09.02.1989 року житловий будинок в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 (а. с. 10-11).

На а. с. 9 є розписка ОСОБА_2 про отримання ним плати за будинок, розташований в АДРЕСА_1 , згідно якої позивач придбав у відповідача житловий будинок, що належав останньому на праві власності.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 , що складається: А-1-1 житловий будинок загальною площею 35,5 м 2 , жилою 18,1 м 2 , Б - літня кухня, б2 - прибудова, В,Г,Н,Ж сарай, ПГ - погріб, Д, З - навіс.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук