єдиний унікальний номер справи 546/854/25
номер провадження 2-з/546/5/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

29 серпня 2025 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненко Ю.В., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» Коростельова Станіслава Володимировича про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

установив:

28 серпня 2025 року одночасно з позовом до суду надійшла вищезазначена заява про забезпечення позову. Дана заява обґрунтована тим, що 06 грудня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16-16/2021-ЕК-UAH з ануїтетними платежами. За умовами укладеного договору, Кредитодавець (Банк) надає кредитні кошти (далі Кредит), в сумі та на умовах визначених Договором, які Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі згідно з додатками до Договору. Розділом 2 Кредитного договору визначено умови та порядок надання кредиту. У відповідності до вказаних умов: Кредит надається на строк з 06.12.2021 до 01.12.2022 включно; загальний розмір кредиту складає 200000,00 гривень; процентна ставка за користування Кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) складає 12,00% річних; процентна ставка за користування Кредитом понад строк, вказаний в п. 2.6. Договору, % річних, нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу становить 36,00% річних; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту складає 1,00% % та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі і видав Позичальнику кредитні кошти в сумі 200000,00 гривень. У подальшому Позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту, оплати нарахованих процентів та комісії лише частково. Відповідно до умов Кредитного договору строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих Банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту, а саме 01.12.2022. Однак, Позичальник належним чином умови Кредитного договору не виконував і не сплачував всі узгоджені платежі на погашення кредитної заборгованості. Датою останнього платежу Позичальника по сплаті заборгованості за Кредитним договором є 01.02.2022, відповідно, затримка оплати щомісячних платежів становить більше одного календарного місяця. Таким чином, станом на день подання цієї позовної заяви, у відповідача перед позивачем існує заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 364799,16 грн, яка складається із заборгованості за: основним боргом (тілом кредиту) (в тому числі простроченим) в сумі 166666,66 грн; нарахованими та несплаченими відсотками (в тому числі простроченими) в сумі 134133,38 грн; нарахованими та несплаченими комісіями (в тому числі простроченими) в сумі 63999,12 грн.

У подальшому за результатами укладених договорів про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Єврокредит» перейшло право вимоги за кредитним договором № 16-16/2021-ЕК-UAH.

Як вказує представник ТОВ «ФК «Єврокредит», позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором у загальному розмірі 364799,16 грн. Вказана сума позову є досить значною і у зв`язку із цим фактичне стягнення вказаної суми на користь позивача у разі задоволення позовних вимог, може бути здійснено тільки за рахунок нерухомого майна, належного відповідачеві. Відповідачу на праві власності належить 3/10 частини житлового будинку загальною площею 122,7 кв.м. в м. Полтава та автомобіль RENAULT TRAFIC, 2007 року випуску. ОСОБА_1 може вільно розпорядитись для уникнення сплати за рахунок цього майна значної суми заборгованості на користь ТОВ «ФК «Єврокредит». Очевидно, що відчуження відповідачем третім особам належного йому майна під час розгляду справи, призведе до ризику неможливості виконання рішення суду по даній справі, у разі задоволення позовних вимог, адже у разі відсутності на рахунках відповідача грошових коштів, позивач або держаний/приватний виконавець має право звернути стягнення на його майно.

Посилаючись на вищезазначені обставини, представник заявника просив заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у м. Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам та будь-яким державним реєстраторам державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, територіальним органам з надання сервісних послуг МВС та іншим органам чи особам, які виконують функції чи мають повноваження державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації транспортних засобів, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також в Єдиному державному реєстрі Міністерства внутрішніх справ, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію виникнення, переходу, припинення та скасування права власності, інших речових прав, обтяжень, записів про іпотеку тощо, внесення будь-яких змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державну реєстрації (перереєстрацію), зняття з обліку в Єдиному державному реєстрі Міністерства внутрішніх справ транспортних засобів, відносно рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , а саме:

1) 3/10 частини житлового будинку загальною площею 122,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

2) автомобіль марки RENAULT модель TRAFIC, 2007 року випуску, дата останньої реєстрації 18.08.2016, об`єм (потужність) двигуна, см3 1995.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд в судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи).

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається суддею не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову надійшла до суду 28 серпня 2025 року, розгляд якої проводиться 29 серпня 2025 року із врахуванням положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суддя, розглянувши в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали, додані до заяви, доходить висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одними із видів забезпечення позову, який визначений в п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, є, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Суддею установлено, що 06 грудня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16-16/2021-ЕК-UAH з ануїтетними платежами. Умовами кредитного договору було визначено, що: кредит надається на строк з 06.12.2021 до 01.12.2022 включно; загальний розмір кредиту складає 200000,00 гривень; процентна ставка за користування Кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) складає 12,00% річних; процентна ставка за користування Кредитом понад строк, вказаний в п. 2.6. Договору, % річних, нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу становить 36,00% річних; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту складає 1,00% % та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

За заявою ОСОБА_1 останньому були видані кредитні кошти в сумі 200000,00 грн, що підтверджується доданою до позову випискою з особовому рахунку.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_1 за договором № 16-16/2021-ЕК-UAH виникла заборгованість в сумі 364799,16 грн, яка складається із заборгованості за: основним боргом (тілом кредиту) (в тому числі простроченим) в сумі 166666,66 грн; нарахованими та несплаченими відсотками (в тому числі простроченими) в сумі 134133,38 грн; нарахованими та несплаченими комісіями (в тому числі простроченими) в сумі 63999,12 грн. На підтвердження вказаної обставини до позову було додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 16-16/2021-ЕК-UAH.

03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» було укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» отримало право грошової вимоги, зокрема: за кредитним договором № 16-16/2021-ЕК-UAH.

У подальшому 27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги згідно умов якого ТОВ «ФК «Єврокредит» отримало право грошової вимоги, зокрема: за кредитним договором № 16-16/2021-ЕК-UAH.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З долучених до позовної заяви доказів судом установлено, що між сторонами існує спір щодо кредитної заборгованості та ОСОБА_1 не виконує умови щодо повернення боргу та інших платежів, передбачених кредитним договором.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ, ОСОБА_1 на праві власності належить наступне рухоме та нерухоме майно: 3/10 частини житлового будинку загальною площею 122,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); автомобіль марки RENAULT модель TRAFIC, 2007 року випуску, дата останньої реєстрації 18.08.2016, об`єм (потужність) двигуна - 1995 см3.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Суддя, ураховуючи вимоги статей 149, 150 ЦПК України, виходить із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову, а тому з метою недопущення негативних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття заходів забезпечення позову, суддя вважає за необхідне забезпечити позов шляхом заборони органам та особам, які здійснюють реєстраційні дії щодо транспортних засобів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо автомобіля марки RENAULT модель TRAFIC, 2007 року випуску, дата останньої реєстрації 18.08.2016, об`єм (потужність) двигуна - 1995 см3.

При цьому суддя зазначає, що указаний захід забезпечення позову, враховуючи ціну позову, є співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки невжиття заходів забезпечення позову щодо указаного транспортного засобу може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у випадку відчуження відповідачем цього майна.

З приводу вимоги заяви про забезпечення позову в частині заборони будь яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 3/10 частини житлового будинку загальною площею 122,7 кв.м, власником яких є відповідач суд зазначає наступне.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ураховуючи ціну позову (364799,16 грн) та того, що позивачем не було додано відомостей про вартість рухомого та нерухомого майна, щодо якого позивач просив застосувати заходи забезпечення позову, суддя вважає, що забезпечення позову відносно нерухомого майна відповідача буде неспівмірним до заявлених вимог.

Окрім того заборона вчиняти реєстраційні дії щодо житлового будинку, на який ОСОБА_1 має право власності у розмірі 3/10 частки, буде порушувати права інших власників зазначеного нерухомого майна та матиме негативні наслідки для цих осіб, яких даний спір не стосується та які не є учасниками спору щодо стягнення кредитної заборгованості.

З огляду на викладене, у задоволенні заяві про забезпечення позову у цій частині слід відмовити.

Також, суддею установлено, що відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, для обов`язкового зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 149, 150-153, 157, 247, 260, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» Коростельова Станіслава Володимировича про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

До набрання законної сили судовим рішенням у справі № 546/854/25 заборонити органам та особам, які здійснюють реєстраційні дії щодо транспортних засобів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо автомобіля марки RENAULT модель TRAFIC, 2007 року випуску, дата останньої реєстрації 18.08.2016, об`єм (потужність) двигуна - 1995 см3, власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

У іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

У порядку ч. 2 ст. 157 ЦПК України копію даної ухвали направити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та ОСОБА_1 для відому, а Решетилівському відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Регіональному сервісному центу Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській, Полтавській та Сумській областях (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 26) для виконання.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання 29 серпня 2025 року, та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», для пред`явлення виконавчого документа.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Ю.В. Зіненко