СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/180/25
Провадження № 2/306/388/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у особі:

головуючого - судді : Вінер Е.А.

з секретарем : Петрус А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

адвоката позивача Кучер В.М.

представника органу опіки та піклування

Жмеринської міської ради Сас А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом адвоката позивача Кучер Вячеслава Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ,третя особа без самостійних вимог: орган опіки і піклування -виконавчий комітет Жмеринської міської ради про позбавлення батьківських прав. Посилається на те, що 17 вересня 2006 року воза зареєструвала шлюб з відповідачем. Від перебування в шлюбі має дочку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 . 18.10.2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вказує, що протягом тривалого часу відповідач жодним чином не бере участі в утриманні та вихованні дітей та ухиляється від виконання батьківських обов"язків. Вважає, що відповідач не виконує обов`язків по вихованню, утриманні дітей та наявні всі підстави щодо позбавлення батьківських прав, а тому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2025 справу № 306/180/25 (провадження № 2/306/388/25) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 21).

06 лютого 2025 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження в справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 23).

27 березня 2025 року ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с. 51).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, відзив на позов не надав.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що органом опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради було складено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції була допитана свідок ОСОБА_5 , яка поснила, що бажає,щоб її батька ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 є його батьком, однак він невиховує його, згоден на позбавленння батьківських прав.

Свідок ОСОБА_6 пояснив,що він проживає в шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 . ОСОБА_2 ніколи не бачив, дітьми він не займався.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працює нянею з 2012 року та добре знайома з сім"єю позивачки. ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що батьком дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , матір"ю ОСОБА_9 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , батьком є ОСОБА_2 , матір"ю ОСОБА_9 (а.с. 8).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». За положенням частини шостої ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною.

Підстави для позбавлення батьківських прав визначено статтею 164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради було вирішено,що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є недоцільним (а.с.80-82).

Судом не було встановлено у судовому засіданні, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, відсутні докази, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Керуючись ст. 12, 76, 81, 95, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.150, 152, 155, 164 СК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову адвоката позивача Кучер Вячеслава Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 02 вересня 2025 року.

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області Е.А.Вінер