КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/7841/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року у складі судді Радзівіл А.Г.,

у цивільній справі за позовом комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, обслуговування внутрішньобудинкових систем,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 січня 2017 року по 01 серпня 2021 року в сумі 17 240 грн 33 коп, з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 серпня 2021 року в сумі 961 грн 65 коп, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн, витрати па оплату інформаційної довідки № 254060471 від 23 квітня 2021 року в розмірі 33 грн.

Позов обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_1 , знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, та обслуговування внутрішньобудинкових систем якого здійснює КП «Броваритепловодоенергія».

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 254060471 від 23 квітня 2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по частки кожний, квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, за № НОМЕР_1 , 11.12.2003 р. Фонд комунального майна Броварської міської ради.

Позивач зазначає, що відповідачка отримує послуги та щомісячно і своєчасно зобов`язаний за це сплачувати кошти, але своєчасної сплати коштів за отримані послуги здійснено не було, чим порушені вимоги передбачені ст.ст. 66-68 ЖК УРСР, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Позивачем було пред`явлено позов до співвласника квартири ОСОБА_2 , який задоволено рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року.

Заборгованість за надані комунальні послуги ОСОБА_1 в її частці добровільно не сплачена, тому позовні вимоги пред`являються до неї у розмірах, що відповідають її частці у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, а саме - за послугу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 01 січня 2017 року по 01 серпня 2021 року в сумі 34 480 грн 66 коп, за спірний період відповідачкою в погашення боргу сплачено 428 грн 33 коп. Заборгованість відповідачки у розмірі частини загального боргу становить 17 240 грн 33 коп.

Крім того, в зв`язку з несвоєчасною сплатою коштів у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за послугу з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 серпня 2021 рік в сумі 961 грн 65 коп, що становить частини від загальної суми 1 923 грн 30 коп.

Для врегулювання відносин, щодо погашення боргу, відповідачку неодноразово повідомляли про його погашення, та відповідачкою проігноровано досудові вимоги позивача.

Будь-які заперечення, претензії на адресу позивача від відповідача не надходили.

Додатковим фактом досудового врегулювання спору є щомісячне надсилання КП «Броваритепловодоенергія» на адресу відповідачки платіжних документів із вказаною сумою боргу, а саме рахунки на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, з обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Не сплачуючи вчасно заборгованість, відповідачка наносить КП «Броваритепловодоенергія» збитки, яке належить до комунальної власності м. Бровари, тобто своїми діями вона наносить збитки громаді міста.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 березня 2017 року по 01 серпня 2021 року в сумі 16 336 грн 16 коп на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія». Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 серпня 2021 року в сумі 961 грн 65 коп на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія». Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 157 грн 18 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» витрати та оплату інформаційної довідки № 254060471 від 23 квітня 2021 року в розмірі 33 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позовна заява та додатки не належної якості, повний текст документів прочитати неможливо, не видно всі реквізити, поля документів порушено, копії додатків та позовна заява посвідчені різними особами у відсутність повноважень, не прошиті та не пронумеровані.

Вказано, що позовна заява підписана директором Григорієм Голубовським, про повноваження якого зазначено у Виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Посилається на те, що додатки до позовної заяви не засвідчені директором Григорієм Голубовським, а засвідчені юрисконсультом 2 категорії Іриною Євтушенко про повноваження якої в додатку до позову немає жодної інформації. При поданні позовної заяви до суду, в додатку відсутній документ, яким визначений статус особи, яка безпідставно, без повноважень засвідчила копії документів та відомостей замість директора.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в матеріалах справи знаходяться лише копії, які належним чином не засвідчені.

Крім того, досудові вимоги від позивача скаржниця не отримувала, про наявність такої заборгованості їй не було відомо раніше, платіжні документи із сумою боргу не отримувала, сума заборгованості не узгоджувалась та опис поштового відправлення з цього приводу відсутній, відомості про реєстрацію відправлення на адресу у відділенні поштового зв`язку взагалі відсутні, в зв`язку з чим обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору щодо питання повернення заборгованості не проводився, а суд першої інстанції не досліджував зазначені обставини.

Посилається на те, що починаючи з 01 січня 2017 року позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, отже позивач мав право звернутися до суду з позовом на захист своїх порушених прав, починаючи з 01 січня 2017 року плюс 30 днів - стосовно заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з 01 грудня 2017 року плюс 30 днів - стосовно заборгованості за послуги з обслуговування внутрішньо будинкових систем.

У відзиві на апеляційну скаргу КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року - залишити без змін.

Вважає, що оскаржуване рішення є законним, об`єктивним та обґрунтованим, постановленим без порушення норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, та обслуговування внутрішньобудинкових систем якого здійснює КП ?Броваритепловодоенергія?.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №254060471 від 23 квітня 2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по частки кожний, квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, за № 651, 11 грудня 2003 року, Фонд комунального майна Броварської міської ради (а.с. 12-14 т.1).

Позивач КП "Броваритепловодоенергія" відповідно до рішень виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року № 08, від 12 червня 2012 року № 266, від 01 березня 2013 року № 94 та від 24 листопада 2020 року № 887, визначено виконавцем комунальних послуг з надання централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем для об`єктів усіх форм власності у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області (а.с. 26 та 26 на звороті, 29, 245 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 27 березня 2013 року № 133 встановлені тарифи з утримання будинків, споруд та прибудинково території, у частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водоідведення, водопостачання, централізованого опалення та ліквідації аварій у внутрішньобудинкових мережах житлового фонду територіальної громади м. Бровари (додаток 2 до рішення від 27 березня 2013 року № 133) (а.с. 32-36 т.1).

Згідно із рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 23 січня 2018 року № 56 було проведено коригування тарифів на вказані житлово-комунальні послуги, які надає населенню позивач КП "Броваритепловодоенергія" у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області (а.с. 234-244 т.1).

Згідно наданих КП "Броваритепловодоенергія " розрахунку заборгованості за період з 01 січня 2017 року по 01 серпня 2021 року по о/р НОМЕР_2 існує заборгованість за послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 34 908 грн. 99 коп.; за період з 01 грудня 2017 року по 01 серпня 2021 року по о/р НОМЕР_2 існує заборгованість за послуги обслуговування внутрішньобудинкових систем в розмірі 1 924 грн 18 коп (а.с. 8-11 т.1).

З огляду на що за співвласником квартири ОСОБА_1 рахується заборгованість за послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 17 240 грн 33 коп; за період з 01 грудня 2017 року по 01 серпня 2021 року о/р НОМЕР_2 існує заборгованість за послуги обслуговування внутрішньобудинкових систем в розмірі 961 грн 65 коп, що відповідає розміру частки квартири що перебуває у її власності.

Вирішуючи спір районний суд виходив з того, що заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води підлягає стягненню за період з 01 березня 2017 року по 01 серпня 2021 року в сумі 16 336 грн 16 коп, вказавши, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом за вказаними вимогами.

При цьому суд погодився з заявленими вимогами про стягнення заборгованості з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 серпня 2021 року в сумі 961 грн 65 коп.

Такі висновки районного суду колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних питань.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 179 Житлового кодексу України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За правилами статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно положень пунктів 1, 5, 10 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Окрім того, згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що за період з 01 січня 2017 року по 01 серпня 2021 рокувідповідачка своєчасно не вносили плату за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість.

Ці обставини підтверджуються долученими до справи доказами, які надано позивачем, зокрема розрахунком заборгованості.

Щодо обґрунтованості заявленого боргу та підстав до часткового задоволення позову з застосуванням позовної давності колегія суддів вважає зазначити наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і діяв на час пред`явлення даного позову.

Законом України № 530-IX від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати").

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

З даним позовом підприємство звернулося до суду 06 вересня 2021 року, однак враховуючи, що пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 16 336 грн 16 коп(сума, до якої застосовано позовну давність), що обґрунтовано зроблено районним судом.

Враховуючи встановлені обставини до вимог про стягнення із відповідачки заборгованості за отримані послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 серпня 2021 року в повному обсязі в сумі 961 грн 65 коп не підлягає застосування позовна давність.

Доводи апеляційної скарги, щодо того що позовна заява та додатки не належної якості, повний текст документів прочитати неможливо, не видно всі реквізити, поля документів порушено, копії додатків та позовна заява посвідчені різними особами у відсутність повноважень, не прошиті та не пронумеровані, колегія суддів оцінює критично з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною четвертою статті 95 ЦПК України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже, ЦПК України, як процесуальним законом, не встановлено порядку засвідчення копій документів, як письмових доказів, а норма частини четвертої статті 95 ЦПК України є відсильною та зумовлює необхідність урахування учасниками процесу стандартів оформлення документів, визначених національним стандартом як нормативним документом відповідно до статей 1, 23 Закону України "Про стандартизацію".

01 вересня 2021 року набув чинності новий стандарт на заміну ДСТУ 4163-2003, який регулює порядок оформлення організаційно-розпорядчих документів - Національний стандарт України Державна уніфікована система документації "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" ДСТУ 4163:2020, затверджений наказом Державного підприємства "Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" (ДП "УкрНДНЦ") від 01 липня 2020 року № 144.

Згідно з пунктом 5.26. Національного стандарту України "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" ДСТУ 4163:2020, відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки "Для копій". Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту "Підпис" на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

Зазначеним способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа, поданого у копії.

Тобто чинним законодавством не заборонено засвідчувати копії документів поаркушно.

Водночас нумерація документів необхідна лише у разі подання їх пакетом та вони є прошитими.

При цьому безпідставним є посилання скаржниці щодо неналежної якості копій додатків до позовної заяви, оскільки текст документів та необхідні реквізити добре видно та не викликає у суду будь-яких сумнівів.

Відхиляються також доводи скарги стосовно того, що документи долучені до позову посвідчені іншою особою без належних на те повноважень, оскільки матеріали справи містять довіреність видану на юрисконсульта Євтушенко І.І. відповідно до якої їй доручається, зокрема від імені підприємства засвідчувати копії документів (а.с. 124 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що суд не повинен припускатись надмірного формалізму з причини форми засвідчення копій та залишати позовну заяву без руху чи взагалі повертати її, тим самим перешкоджаючи позивачу реалізувати своє право на доступ до правосуддя.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Обставини, на які посилається скаржниця в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального законів.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: