Справа № 459/1700/25
Провадження № 2/459/442/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Мельникович М. В. з участю секретаря судового засідання Горощук А.О., представника позивача (у режимі відеоконференції) Басика А. М., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з вересня 2023 року по квітень 2025 року в розмірі 3 378,42 гривень та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову представник зазначив, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» (надалі за текстом Товариство, Оператор ГРМ) з 01.09.2023 року надаються споживачам послуги з розподілу природного газу. ОСОБА_2 з 01.09.2023 р. є споживачем послуг з розподілу природного газу. Споживач проживає за адресою: АДРЕСА_1 і Товариством надаються послуги з розподілу природного газу по абонентському рахунку № НОМЕР_1 . ОСОБА_2 після початку здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, за адресою проживання і Товариством надаються послуги з розподілу природного газу по абонентському рахунку № НОМЕР_1 , підтверджуючи обсяг спожитого природного газу. У відповідача (за адресою його проживання) газопостачання не припинялося, послуги з розподілу природного газу надавалися відповідно до Типового договору розподілу природного газу; тобто, на момент отримання ТОВ «Газорозподільні мережі України» ліцензії на розподіл природного газу вказаний споживач був приєднаний до газорозподільної системи та користувався послугами з розподілу природного газу і не відмовлявся від отримання такої послуги. Разом із тим, споживачем було порушено умови п. 5.5., п. 6.1., п. 6.6. Договору розподілу природного газу, та не здійснювалась оплата наданих послуг з розподілу природного газу. Таким чином, відповідач отримав послуги, однак, за них не розрахувався в повному обсязі, внаслідок чого, у споживача виникла заборгованість перед Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» в розмірі 3 378,42 грн, яка відображена в графі «заборгованість» наданого розрахунку заборгованості станом на квітень 2025 року. Зважаючи на вищенаведене, оскільки на даний час борг споживачем не сплачено, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Ухвалою від 02.06.2025 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи.

04.06.2025 представник відповідача ОСОБА_1 подала до суду заперечення проти позову, у якому просила залишити позов ТОВ «Газорозподільні мережі України» без розгляду, посилаючись на відсутність між сторонами договірних зобов`язань та зловживання позивачем процесуальними правами. У своїх доводах представник зазначила, що позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними вимогами щодо стягнення заборгованості, використовуючи наказне провадження, що, на думку представника, свідчить про намагання обійти вимоги закону та чинить тиск на відповідача. Такі дії, на її переконання, є прикладом зловживання процесуальними правами, яке прямо заборонене положеннями ЦПК України. Крім того, представник відповідача вказала, що надані позивачем докази не можуть вважатися належними і допустимими. На переконання представника матеріали справи не доводять факту виникнення заборгованості. Також представник вважає, що приєднання до публічних Типових договорів обов`язковим може бути лише для суб`єктів господарювання. Заперечуючи проти позову, представник відповідача звернула увагу суду й на те, що ще у 2003 році ОСОБА_2 уклав договір постачання природного газу з іншим суб`єктом господарювання, який діє безстроково, і жодна зі сторін не заявляла про його розірвання. Після пломбування та встановлення 24 травня 2004 року захисної стрічки на побутовому газовому лічильнику відповідач сплачує за використаний природний газ відповідно до показників лічильника. Тому будь-яких правових підстав вважати його приєднаним до публічного договору розподілу газу з позивачем не існує. Також наголосила, що примусове приєднання побутового споживача до публічного договору без його згоди є порушенням конституційного права на свободу вибору при укладенні договору. Натомість відповідно до положень ЦК України акцепт договору має бути чітким та безумовним, однак відповідач не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його згоду укласти договір із позивачем. Окремо звернула увагу на розбіжності в розрахунках, які були подані позивачем. У рахунках за розподіл газу зазначалися обсяги, що не відповідали фактичним показникам лічильника, переданим самим відповідачем. Це, на думку представника, додатково підтверджує безпідставність вимог. З урахуванням наведеного представник відповідача просила суд залишити позов без розгляду.

13.06.2025 представник відповідача ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому вона повністю заперечила проти заявлених вимог, вказавши на відсутність між сторонами договірних зобов`язань. Зокрема, представник відповідача зазначила, що ще у 2003 році ОСОБА_2 уклав безстроковий договір постачання природного газу з іншим суб`єктом господарювання, який продовжує діяти, і жодних заяв про приєднання до типового договору розподілу газу з позивачем він не подавав. ОСОБА_2 не замовляв жодних послуг у ТОВ «Газорозподільні мережі України», господарська діяльність якого у відповідності до зазначеного в позовній заяві, не включає постачання природного газу. Окрім цього, представник зазначила, що відповідач не заявляв щодо приєднання до Типового договору розподілу газу, не акцептував такий договір. Рахунки за спожитий газ сплачувалися за фактичними показниками лічильника згідно укладеного безстрокового договору про надання послуг газопостачання від 15.12.2003. Позивач же, на думку представника відповідача, не надав доказів існування договірних відносин, законності використання персональних даних споживача та правових підстав для нарахування плати за розподіл. Крім того, позивач не надав перелік документів, що забезпечують докази про зупинення дії ліцензії з розподілу газу АТ «Львівгаз» та щодо зміни місця провадження (розширення) його господарської діяльності, пов`язаної з перемішенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставка споживачам. Також позивач не забезпечив позовну заяву доказами щодо згоди, доброї волі ОСОБА_2 на отримання персональних даних, на підставі яких відбулося приєднання до Типового договору та включення відповідача до Реєстру споживачів для надання платних послуг з розподілу природного газу. Також наголосила, що матеріальне становище відповідача (інвалідність, часткове утримання сім`ї, перебування на військовій службі у 2022-2024 роках) унеможливлює витрати на необов`язкові для нього послуги, законність яких не підтверджена належними доказами. У зв`язку з цим представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та не стягувати з відповідача судових витрат.

20.06.2025 представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив. Позивач, заперечуючи доводи представника відповідача, зазначив, що відповідно до п. 2.2 розділу 2 Типового договору розподілу природного газу, обов`язковою умовою надання послуги є наявність у споживача об`єкта, підключеного до газорозподільної системи. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач є споживачем природного газу за конкретною адресою, має абонентський рахунок, у його помешканні встановлено газовий лічильник та присвоєно індивідуальний EIC-код. Крім того, у графі показів лічильника відображено зміну його значень, що підтверджує факт надання послуг, на підтвердження чого представник позивача долучив документ з підписом відповідача, у якому зазначено показник станом на 12 квітня 2025 року. Також представник позивача звернув увагу, що згідно з положенням Типового договору та Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу є договором приєднання та укладається шляхом вчинення споживачем дій, що підтверджують його згоду, зокрема шляхом оплати рахунків або фактичного споживання газу. Сам факт споживання газу відповідачем, а також його власні пояснення у відзиві підтверджують наявність відповідних правовідносин. Відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати. Також представник позивача наголосив, що відповідач, користуючись газом, не виконував обов`язку щодо повної та своєчасної оплати рахунків. Щодо питання ліцензії, позивач пояснив, що з 2015 року законодавство визначає ліцензію як право на провадження певного виду діяльності, яке виникає з моменту прийняття відповідного рішення органом ліцензування та внесення запису до реєстру. Постановами НКРЕКП у 2022-2023 роках ТОВ «Газорозподільні мережі України» було видано ліцензію на провадження діяльності з розподілу природного газу, яка поширюється у тому числі й на територію Львівської області. Таким чином, представник позивача вважає, що факт отримання відповідачем послуг з розподілу газу належним чином підтверджено, а тому його доводи про відсутність договірних відносин є безпідставними.

02.07.2025 представник відповідача ОСОБА_1 подала до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими зазначила, що доводи представника позивача не спростовують обставин щодо нарахування заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Твердження представника позивача, що відповідач не довів відсутності своєї вини у несплаті вартості послуг з розподілу природного газу за адресою проживання вважає необґрунтованими, оскільки належні докази «вини» відповідача відсутні саме через те, що відсутні й самі договірні зобов`язання. Представник відповідача послалась на чинний безстроковий договір газопостачання від 2003 року, відповідно до якого відповідач здійснює оплату виключно за фактичними показниками лічильника газу. Вказаний договір, укладений із державним підприємством, діє донині, і саме на його підставі відповідач добросовісно сплачує рахунки. Представник відповідача підкреслила, що жодних доказів приєднання ОСОБА_2 до типового договору розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» у матеріалах справи не міститься. Заяви про приєднання чи підписаного примірника договору з боку відповідача позивачем не надано. Тому твердження про існування зобов`язань ґрунтуються виключно на припущеннях. Крім того, ще у досудовому порядку відповідач неодноразово звертався до оператора газорозподільної мережі з вимогами надати документальне підтвердження підстав виникнення боргу, однак отримати такі докази йому не вдалося. Оскільки відповідач не подавав заяви-приєднання та не підписував договору з позивачем, він не може вважатися стороною таких зобов`язань. Усі платежі, які він здійснював, стосувалися виключно договору газопостачання 2003 року. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивач не довів ані факту приєднання його до типового договору розподілу газу, ані правомірності виникнення заборгованості. Сьорона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та запереченнях на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Вказала, що між сторонами немає жодних договірних правовідносин, тому позивач не має права на стягнення з нього заборгованості.

Суд, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (далі по тексту - Споживач) є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_2 з 01.09.2023 є споживачем послуг з розподілу природного газу. Споживач проживає за адресою: АДРЕСА_1 і позивачем (Товариством) надаються послуги з розподілу природного газу по абонентському рахунку № НОМЕР_1 .

Між Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» та ОСОБА_2 було укладено Типовий договір розподілу природного газу шляхом оприлюднення заяви-приєднання до умов розподілу природного газу (для побутового споживача), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугах №2498 від 30.09.2015року.

Відповідно до рахунку заборгованості відповідач ОСОБА_2 заборгував оплату за надані послуги з розподілу природного газу за період з вересня 2023 року по квітень 2025 року в сумі 3 378, 42 гривень, що підтверджується розрахунком боргу (а. с. 30).

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч.ч. 1, 2 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно з пунктом 2 частини другоїстатті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулюванняу сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

01.11.2016 введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-V111 (далі - Закон № 329-V111), яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

У відповідності до пп. 33 п. 1 ст. 1 Закону № 329-V111 ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу.

У відповідності до пп. 35 п.1 ст. 1 Закону № 329-V111, розподіл природного газу це - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

За приписами пп. 17 п. І сг. 1 Закону № 329-V111 оператор газорозподільної системи це - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). У відповідності до п. 2 ст. 37 Закону № 329-V111 оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видасться Регулятором.

Підпунктом 32 п.1 ст. 1 Закону № 329-V111 визначено, що регулятор це - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі нкрекп).

Постановою НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (код єдрпоу 44907200) ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Кіровоградської області (крім м. гайворон), (конфіденційна інформація) Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України». зазначена постанова набрала чинності з 01.01.2023.

Постановою НКРЕКП від 31 серпня 2023 р. № 1596 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу» (п. 3) визначено: «протягом десяти днів ТОВ «Газорозподільні мережі України» має повідомити споживачів природного газу на території ліцензованої діяльності Житомирської, Львівської та Київської філій ТОВ «Газорозподільні мережі України» про зупинення дії ліцензій з розподілу природного газу АТ «Житомиргаз», АТ «Львівгаз» та АТ«Київоблгаз» та щодо зміни місць провадження (розширення території) господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» на територію провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «Житомиргаз», АТ «Львівгаз» та АТ «Київоблгаз», а також про необхідність здійснення споживачами природного газу оплати за надані послуги розподілу природного газу з 01 вересня 2023 року на рахунок ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Отже, із 1 вересня 2023 року національний оператор, згідно з Постановою НКРЕКП №1596 від 31 серпня 2023 року, почав розподіляти газ ще в трьох областях - Київській, Житомирській та Львівській, а дію попередніх ліцензіатів АТ «Київоблгаз», АТ «Житомиргаз» і АТ «Львівгаз» відповідно припинено.

Відтак, Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (надалі за текстом Товариство, Оператор ГРМ) з 01.09.2023 року надаються споживачам послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Згідно із пунктом 5,6 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному врозділі VI цього Кодексу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498(далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу (пункт 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункт 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Пунктом 2.1 розділу ІІ Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП за № 2498 від 30.09.2015 року, визначено, що за цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість, у розмірі, строки та порядку визначені цим Договором.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу (пункт 3 глави З розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21) зазначив, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Доказів того, що споживач (відповідач) звертався до позивача із заявою про припинення розподілу природного газу на його об`єкт матеріали справи не містять.

Згідно п 6. 6 Типового договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Оператора ГРМ та в будь-який не заборонений законодавством спосіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримував послуги з постачання природного газу, відповідно отримував послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак з вересня 2023 року по квітень 2025 року вартість отриманих послуг не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ «Газорозподільні мережі України», яке є оператором газорозподільної системи на території Львівської області, у розмірі 3 378,42 гривень.

У розрахунку заборгованості зазначено, що ОСОБА_2 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Отже, розрахунок заборгованості містить всю належну інформацію про споживача та його газифікований об`єкт, до якого надаються послуги з розподілу природного газу. При цьому, у графі покази лічильника відображено зміну показників лічильника газу, яка підтверджує факт надання послуг з розподілу до оселі споживача.

Таким чином, встановивши, що оператором газорозподільної системи на території Львівської області на підставі відповідної ліцензії є ТзОВ «Газорозподільні мережі України», Львівська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України» здійснює діяльність з розподілу природного газу на території Львівської області, а ОСОБА_2 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку № НОМЕР_1 , він фактично споживає природний газ, суд приходить висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Водночас відсутність письмового договору, укладеного між Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» та ОСОБА_2 на надання житлово-комунальних послуг з розподілу природного газу не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18).

Тому доводи представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_2 не укладав Типового договору (договору) розподілу природного газу суд вважає необґрунтованими, оскільки приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, зокрема, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно дост. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно дост. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року по справі №717/1323/16-ц (провадження №61-22244св18).

Разом з цим, відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання з оплати вартості послуги з розподілу природного газу, наданої позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рахунку заборгованості відповідач ОСОБА_2 заборгував оплату за надані послуги з розподілу природного газу за період з вересня 2023 року по квітень 2025 року в сумі 3 378, 42 гривень.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був належним чином обґрунтований та мотивований. У свою чергу, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки, наведені позивачем. Суд звертає увагу, що відповідач, за наявності для цього процесуальної можливості, не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що вказаний розрахунок є невірним. Стороною відповідача не було наведено власного розрахунку, який би спростовував розрахунок наданий позивачем.

Станом на день розгляду справи у суду відсутні відомості про погашення відповідачем заборгованості перед позивачем.

Оскільки позивач, як виконавець послуг, забезпечив надання споживачу відповідних послуг, а саме надавав послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ними користувався, від отримання не відмовлявся, тобто, між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на умовах типового договору, за яких надаються ці послуги, та те, що відповідач не надав належних доказів неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 року - квітень 2025 року у розмірі 3 378 гривень 42 копійки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 422,40 гривень судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 року - квітень 2025 року у розмірі 3 378 (три тисячі триста сімдесят вісім) гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25.08.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (, м. Львів, вул. Золота, 42);

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя: М. В. Мельникович