Справа № 615/1642/25
Провадження № 2/615/337/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретар судового засідання Клименко Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

12.06.2025 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 05.09.1959 позивач уклала шлюб з ОСОБА_3 , з яким стали разом проживати в будинку його матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їй на праві власності.

ОСОБА_4 мала інших дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які на момент реєстрації позивача в будинку були прописані та проживали в ньому, а згодом виписались: ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 - 29.11.1968, ОСОБА_10 в 1965 році, ОСОБА_11 в 1956 році.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спірний будинок. При цьому позивач залишилась проживати в ньому з чоловіком, користувались усім будинком та господарськими спорудами, утримували в належному стані.

Чоловік прийняв спадщину після смерті матері, його частка збільшилась з 1/4 до 1/2 за рахунок відмови від спадщини на його користь ОСОБА_7 . На 1/4 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину отримав ОСОБА_6 , який в 1998 році продав її чоловікові. На іншу 1/4 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Щодо інших дітей ОСОБА_4 : ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , 1926 р.н., померла на тимчасово окупованій території України в Криму, тому підтвердити факт її смерті неможливо.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловіка позивач отримала спадщину, яка складається з 3/4 частки спірного житлового будинку. Право власності на 1/4 частку житлового будинку після смерті ОСОБА_4 не успадковувалось та не реєструвалось і наразі належить їй.

Позивач проживає у спірному будинку з 03.02.1966 по теперішній час, користується всіма його житловими та нежитловими приміщеннями, утримує належний стан, сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт, тобто понад 20 років одноосібно, відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, постійно проживає в ньому та утримує його. Не маючи можливості в інший спосіб набути право власності на частину спірного будинку, змушена звернутись до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю.

Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 13.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку загального позовного провадження.

Правом подання інших заяв в порядку ст.174 ЦПК України сторони не скористалися.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача міський голова Скрипніченко В.В. надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради, просить прийняти рішення згідно закону на підставі наявних доказів.

За ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов, суд враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за даними свідоцтва про право власності від 03.07.1953, належало в цілому на праві власності ОСОБА_4 , про що записано в реєстрову (кадастрову) книгу під №12 частина НОМЕР_1 .

З будинкової книги, ОСОБА_4 все життя по день смерті проживала у будинку із сином ОСОБА_3 . Інші діти виписані з будинку: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 29.11.1968, ОСОБА_7 в 1965 році, ОСОБА_5 в 1956 році.

05.09.1959 ОСОБА_3 уклав шлюб з позивачем, після чого їй присвоєно прізвище ОСОБА_12 , що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , актовий запис №7 від 05.09.1959.

За даними паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , місце проживання позивача наразі зареєстровано в спірному будинку з 03.02.1966, що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні № 12-33/178 від 12.05.2025.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис №22 від 11.02.1978.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.02.1996 державним нотаріусом Валківської ДНК Кобзар Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за №602, спадкова справа №107/1978, спадкоємцем частини спадкового майна ОСОБА_4 є син ОСОБА_3 , частка якого збільшилась у зв`язку з відмовою від спадщини на його користь спадкоємця за законом ОСОБА_7 сина спадкодавця.

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . На його частину 11.10.1979 видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 за реєстровим №1397. На іншу частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано.

Згідно договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого 15.03.1997 державним нотаріусом Валківської ДНК Кобзар Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за №610, ОСОБА_6 продав ОСОБА_3 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

За повідомленням КП «Валківське БТІ» №01-24/67 від 23.05.2025, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстроване в реєстровій книзі №12 за реєстровим №915:

- за ОСОБА_4 на частину 23.07.1953;

- за ОСОБА_3 на 20.02.1997 та на частину 20.03.1997.

Таким чином, ОСОБА_3 належало 3/4 частини спірного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , актовий запис №57 від 14.05.1999.

За даним свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27.07.2018 державним нотаріусом Валківської ДНК Харківської області Кобзар Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за №1011, спадкова справа №135/2018, спадкоємцем майна ОСОБА_3 є дружина ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з часток житлового будинку з господарськими будівлями за вказаною адресою.

10.08.2018 КП «Валківське БТІ» виготовлено технічний паспорт на садибний, (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якого записані ОСОБА_1 частки, ОСОБА_4 частка, інвентаризаційна справа №834, реєстровий №12-915.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №427472902 від 19.05.2025, на праві спільної часткової власності позивачу належить частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Із наданих представником позивача платіжних інструкцій, позивач весь час та в повному обсязі сплачує комунальні послуги, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

За повідомленням від 22.05.2025, проведеною перевіркою облікових даних органів ДРАЦС Харківської області та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, факт державної реєстрації смерті ОСОБА_5 , 1926 р.н., не виявлено. Виявлено факт державної реєстрації смерті ОСОБА_5 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Слід відзначити, що в Україні Крим має статус Автономної Республіки Крим згідно з Конституцією України, але ця територія є тимчасово окупованою Російською Федерацією з 2014 року після незаконної анексії, яку не визнає Україна та переважна більшість міжнародної спільноти, що є загальновідомими обставинами та не потребує доказуванню згідно із ч.3 ст.82 ЦПК України.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст.16 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.328 ЦК України).

Ст.344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

За змістом п.9,11,13,14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке : володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення ст.335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК України).

Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15,16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, за якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, а саме частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власника якого фактично немає, і продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше десяти років.

Враховуючи, що представником позивача доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме його добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном, відповідачем не надано належних доказів на спростування зазначених обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту від 10.08.2018, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28.08.2025.

Суддя А.П. Токмакова