Пулинський районний суд Житомирської області
Справа № 292/911/25
Номер провадження 2-о/292/40/25
У Х В А Л А

28 серпня 2025 року с-ще Пулини

Суддя Пулинського районного суду Житомирської області Лотуга В.Ф. розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Черкес Тетяни Аркадіївни, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт непроживання та неприйняття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Суддя, розглянувши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Так, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст.19 ЦПК України).

Як вбачається з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 викладено висновок про те, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як вбачається з матеріалів справи та вимог, на які посилається представник заявника підставою для звернення до суду з даною заявою стала відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, внаслідок чого відбулось позбавлення прав в реалізації спадкових прав заявника. Тобто, в даному випадку, слід дійти висновку, що викладені обставини та вимоги, на які посилається представник, є обставинами, які можливо встановити лише через суд і вони породжують юридичні наслідки, в даному випадку, - вчинення дій щодо оформлення документів на спадкове майно.

Зі змісту поданої заяви вбачається спір про право між заявником та заінтересованими особами.

Встановлення факту про який просить заявник необхідно йому для оформлення спадкових прав.

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" надано роз`яснення, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року в справі № 200/14136/17.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який повинен вирішуватися лише в порядку позовного провадження, оскільки юридичні наслідки встановлення факту непроживання спадкоємців зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та неприйняття спадщини пов`язуються з наступним вирішенням спору про право на спадкування та істотно впливають на права ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , суддя вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у справі та роз`яснює заявнику з представником про їх право звернутись до суду з позовом в загальному порядку з обранням ефективного способу захисту, передбаченого законом, так як обраний у поданій заяві спосіб не призведе до поновлення порушених прав заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 260, 261, 263, 352-354 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Черкес Тетяни Аркадіївни, заінтересовані особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику та його представнику, що вони мають право звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Копію ухвали надіслати заявнику та його представнику протягом двох днів з дня її складення, у відповідності до ч.5 ст.272 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. Ф. Лотуга