Справа № 159/5904/25
Провадження № 2-з/159/21/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Смалюха Р.Я. розглянувши без повідомлення учасників справи заяву адвоката Бакун Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

26.08.2025 адвокат Бакун Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся у суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на відчуження квартири АДРЕСА_1 . Вказану заяву подано разом із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання укладеного 24.10.2024 договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, сторони в судове засідання щодо розгляду заяви про забезпечення позову не викликалися.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 24.10.2023 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу та здійснено передачу квартири АДРЕСА_1 у власність відповідача. Ціна договору складає 365219,00 грн. Заявник зазначає, що зазначений договір був укладений у період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у ЦРЛ Ковельського МТМО, а тому позивач погано пам`ятає події щодо його укладення, а це ставить під сумнів доьбровільність відчуження квартири.

На переконання заявника, зазначені вище події ставлять під сумнів добровільність реалізації власної квартири у зв`язку з чим позивач подав відповідний позов до суду про розірвання вказаного вище договору купівлі-продажу.

Також заявник вважає, що оскільки відповідачу на сьогоднішній день відомо про ініціювання розгляду спору про розірвання договору купівлі-продажу квартирив судовому порядку, існує ризик відчуження зазначеної квартири.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали заяви, суд зазначає таке.

26.08.2025 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно власником зазначеної квартири на сьогодні є ОСОБА_2 . Підставою для розірвання договору позивач зазначає те, що зазначений договір був укладений у період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у ЦРЛ Ковельського МТМО, а тому позивач погано пам`ятає події щодо його укладення, а також те, що відсутні докази виконання відповідачем свого обов`язку за договором купівлі-продажу, щодо оплати вартості квартири.

Станом на день розгляду заяви про забезпечення позову провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 не відкрито.

Відповідно до ч.1 ст.149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначені обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України).

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначені види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, а також накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказала, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та дійшов таких висновків:

- між сторонами існує спір, який стосується виконання умов договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2023, провадження у справі на день розгляду заяви ще не відкрите;

- рішення суду про розірвання договору купівлі-продажу квартири не потребує застосування процедури, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", оскільки правові наслідки розірвання договору правочину прямо встановлені ст.653 ЦК України;

- позивач не обґрунтував неможливості або ж утруднення виконання судового рішення у частині неможливості застосування наслідків розірвання договору визначених у законі;

- заявник не обґрунтував необхідності вжиття обраного ним заходу забезпечення позову, з урахуванням предмету позову та збалансованості інтересів сторін;

- заявник не надав суду доказів, підтверджуючих те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, доказів, що забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогам.

З огляду на наведене, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо застосування у цій справі заходів забезпечення позову, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та їх взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.149-153, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Бакуна Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення (постановлення) та може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 28.08.2025 року.

Головуючий:Р. Я. Смалюх