Ухвала

28 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 736/1968/24

провадження № 61-10928ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Прокоф`єва Богдана Івановича як представника ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Олександрівське 2020» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:0915 у розмірі 22 701,33 грн - основної заборгованості, 8 539,29 грн - пені, 1 402,57 грн - 3 % річних, 5 175,98 грн - інфляційного збільшення.

Корюківський районний суд Чернігівської області рішенням від 11 лютого 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув з ФГ «Олександрівське 2020» на користь ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:0915 у розмірі 22 701,33 грн - основної заборгованості, 8 539,29 грн - пені, 1 402,57 грн - 3 % річних, 5 175,98 грн - інфляційного збільшення, а всього - 37 819,17 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Чернігівський апеляційний суд постановою від 24 липня 2025 року апеляційну скаргу ФГ «Олександрівське 2020» задовольнив частково. Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2025 року змінив, зменшив розмір заборгованості з орендної плати з 22 701,33 грн до 7 596,33 грн; зменшив розмір пені з 8 539,29 грн до 2 644,51 грн; зменшив суму 3 % річних з 1 402,57 грн до 435,07 грн; зменшив суму інфляційного збільшення з 5 175,98 грн до 1 672,66 грн, в всього стягнув з ФГ «Олександрівське 2020» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по орендній платі, пені, 3% річних та інфляційне збільшення за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0915 у розмірі 12 348,57 грн; зменшив суму судового збору з 1 211,20 грн до 395,46 грн та зменшив суму витрат на правову допомогу з 6 000,00 грн до 2 612,00 грн, які стягнуті з ФГ «Олександрівське 2020» на користь ОСОБА_1 . Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

23 серпня 2025 року адвокат Прокоф`єв Б. І. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2025 року у цій справі.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

У касаційній скарзі представник заявник вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 (підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Так, у касаційній скарзі представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Поряд з цим вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.

Проте колегія суддів вважає, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.

Крім того, на думку представника заявника виняткове значення для ОСОБА_1 є те, що договір оренди земельної ділянки продовжує свою дію, а тому оскаржуваним судовим рішення її фактично позбавлено не тільки права на отримання належної орендної плати за минулий період, а й фактично внаслідок незаконного судового рішення вона буде недоотримувати орендну плату до кінця дії договору оренди в розмірі 50 %. Сума коштів, яку намагається стягнути позивач, а також сума коштів, яку тепер завдяки апеляційному суду, недоотримає позивач до кінця дії догвору оренди є досить значною для неї, оскільки вона є людиною похилого віку, має незначний дохід в розмірі мінімальної пенсії, оскільки є пенсіонеркою, це при тому, що вона чітко узгодила розмір орендної плати у відсотковому відношенні в розмірі 15,5 %. В цей же час, апеляційний суд фактично без жодного обґрунтування підмінив волю сторони договору - позивача, зменшивши розмір орендної плати з 50 % до 7,75 %.

Оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваним судовим рішенням не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття таких судових рішень.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Прокоф`єва Богдана Івановича як представника ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Олександрівське 2020» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов