ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5890/25 Справа № 185/9664/24 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Павлоградської міської ради

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року у складі судді Болдирєвої У.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про зобов`язання змінити договір найму жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 23 червня 1994 року зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , з дозволу основного квартиронаймача квартири ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що 09 квітня 1994 року між ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_3 , було зареєстровано шлюб, з цього часу вони проживали однією сім`єю, ОСОБА_2 виховував його як рідну дитину.

На момент смерті вони також проживали разом, вели спільне господарство.

Оскільки на сьогоднішній день час він продовжує проживати в цій квартирі, здійснює витрати на утримання житла, тобто, виконує обов`язки, що випливають із договору найму жилого приміщення, при цьому будь-якого іншого житла не має, інші члени сім`ї наймача, які були б зареєстровані у квартирі, відсутні, він звернувся до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради з заявою про переоформлення на нього особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 .

Проте, листом Відділу реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 96/ж від 01 березня 2024 року йому повідомлено про відсутність законних підстав змінити договір найму жилого приміщення на його ім`я, оскільки відсутнє підтвердження родинного зв`язку з основним квартиронаймачем ОСОБА_2 , з яким його матир розірвала шлюб 16 жовтня 2001 року.

Враховуючи, що ОСОБА_2 за життя визнавав його членом своєї сім`ї і не заперечував проти його користування квартирою, не був визнаний таким, що був незаконно вселений або втратив право користування квартирою, вимушений звернутися до суду та просити суд зобов`язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради змінити договір найму жилого приміщення за вказаною адресою, змінивши померлого наймача ОСОБА_2 на нового наймача квартири.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Виконавчий комітет Павлоградської міської ради змінити договір найму жилого приміщення за адресою АДРЕСА_2 , замінити померлого наймача ОСОБА_2 новим наймачем ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки позивач тривалий час, починаючи з 1994 року зареєстрований та проживає в зазначеній квартирі, та несе витрати на її утримання, вселення до квартири відбулося з дозволу особи, на ім`я якої було видано ордер, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, та у розумінні положень ст.106 ЖК України підтверджує набуття статусу наймача квартири, отже має всі права та обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Не погодившись з таким рішенням суду, Виконавчий комітет Павлоградської міської ради звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивач з червня 2016 року постійно проживає із дружиною та дитиною за іншою адресою, тобто має інше житло, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, у зв`язку із чим дійшов до помилкового висновку про задоволення позову з підстав постійного проживання у спірній квартирі. Окрім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів проживання позивача в квартирі, на що суду надано відповідні докази. Окрім цього, позивач на протязі 15 років не вчиняв жодних дій щодо приватизації квартири, своїм правом на приватизацію житла не скористався.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23 червня 1994 року був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 ,з дозволу основного квартиронаймача квартири ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначена квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Павлоград, не приватизована. За життя ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивача ОСОБА_4 . Будь-які рішення про визнання позивача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, відсутні

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України).

Як визначено ст. 61, 64 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України (дружина наймача, їх діти та батьки), перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Отже припинення сімейних відносин з наймачем, у тому числі внаслідок розірвання шлюбу, не впливає на житлові права та обов`язки осіб, які продовжують проживати в займаному житловому приміщенні.

Особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виключно за рішенням суду (ст. 72 ЖК України).

У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Тобто, з зазначеного слідує, що сам факт вселення особи до квартири зі згоди наймача, у разі відсутності угоди про порядок користування жилим приміщенням, свідчить про набуття такою особою рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

Як визначено ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Згідно статті 62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми ЦК України.

Статтею 824 ЦК України передбачено, що на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Отже наймачем за договором найму житла може стати будь-яка повнолітня особа, яка постійно проживала з колишнім наймачем. При цьому ст. 824 ЦК України не вимагається доведення факту родинних відносин з наймачем.

Згідно статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Як визначено пунктом 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07 лютого 2022 року № 265, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Місце проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано належним чином, отже факт його проживання за вказаною адресою на потребує доведення, матеріали справи не містять відомостей про те, що померлий наймач ОСОБА_2 (колишній чоловік матері позивача) заперечував проти реєстрації та проживання позивача у квартирі, звертався до суду з позовом про його виселення чи визнання таким, що втратив право користування житлом.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позову, з яким погоджується колегія суддів, оскільки ОСОБА_1 набув статусу наймача квартири, за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, оскільки тривалий час, починаючи з 1994 року проживає в зазначеній квартирі та несе витрати на її утримання, а вселення до квартири відбулося з дозволу особи, на ім`я якої в свій час було видано ордер, що у розумінні положень ст.106 ЖК України, є достатньою правовою підставою для задоволення позову та зобов`язання Виконавчого комітету Павлоградської міської ради змінити договір найму жилого приміщення за адресою АДРЕСА_2 , замінивши померлого наймача ОСОБА_2 новим наймачем ОСОБА_1 .

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем факту постійного проживання та виконання останнім обов?язків наймача спірного житлового приміщення, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на те, що після подання апеляційної скарги, відповідач фактично виконав рішення суду першої інстанції. До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надав копію рішення Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 14 травня 2025 року № 578/0/3-25 про зміну договору найму житлового приміщення, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Павлоградської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 20 серпня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 01 вересня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна