ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/578/25
Провадження № 2/292/396/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року с-ще Пулини

Пулинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Лотуги В.Ф., з участю секретаря судового засідання Козачок Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року позивач ТОВ "Українські фінансові операції" звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість в розмірі 143247,87 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.02.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено договір № 4391173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронному форматі.

Стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, знижена процентна ставка - 1,63 % в день.

Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 13300 грн., строком на 360 днів, з 15.02.2024 по 08.02.2025, шляхом переказу на його банківську картку.

18.02.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору №4391173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.02.2024, за яким сума кредиту складає 1700 грн., які були перераховані на банківську картку. Загальну сума кредиту становить 15000 грн.

У період з 15.02.2024 по 23.09.2024 відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 5327,03 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5327,02 грн.

23.09.2024 ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу №23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право грошової вимоги до відповідача, загальна сума заборгованості склала 98997,87 грн., з якої: заборгованість з тіла кредиту - 14 999,99 грн., заборгованість за процентами - 76497,88 грн., штрафні санкції - 7500,00 грн.

Станом на укладення договору факторингу строк дії договору №4391173 від 15.02.2024 не закінчився, а тому в межах строку дії договору ТОВ "Українські фінансові операції" у період з 24.09.2024 по 08.02.2025 (138 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 51750 грн.: 14999,99 грн. х 2,5% = 375 грн. х 138 календарних днів = 51750 грн.

Таким чином, відповідач має заборгованість в загальному розмірі 143247,87 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредита - 14999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 79497,88 грн., нарахованих процентів позивачем за 138 календарних днів - 51750 грн.

Ухвалою суду від 20.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили.

З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.02.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 , укладеного договір № 4391173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Згідно умов договору №4391173 та паспорту споживчого кредиту від 15.02.2024, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13300 грн., які перераховані на платіжну картку НОМЕР_1 строком на 360 днів, з періодичністю сплати платежів за процентами - кожні 10 днів. Стандартна процентна ставка - 912,50% річних (або 2,50% в день), знижена процентна ставка - 593,13 % річних (або 1,63% в день). Загальні витрати за кредитом, за стандартною процентною ставкою - 119700 грн., за зниженою процентною ставкою - 118536,25 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 133000 грн., орієнтовна загальна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою - 407372,81%, за зниженою процентною ставкою - 243584,20%.

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, дата видачі кредиту/дата платежу - 15.02.2024, кількість днів у розрахунковому періоді - 10, всього 360 днів, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 13300 грн., всього - 131836,25 грн., сума кредиту за договором/погашення суми кредиту - 13300 грн., проценти за користування кредитом всього 118536,25 грн., реальна річна процентна ставка - 243584,2%, загальна вартість кредиту - 131836,25 грн.

18.02.2025 між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 , укладеного додатковий договір до договору № 4391173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.02.2024.

Відповідно до умов договору та паспорту споживчого кредиту від 18.02.2024, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 1700 грн., загальний розмір кредиту - 15000 грн. Гроші перераховані на платіжну картку НОМЕР_1 . Стандартна процентна ставка - 912,50% річних (або 2,50% в день), знижена процентна ставка - 593,13 % річних (або 1,63% в день). Загальні витрати за кредитом, за стандартною процентною ставкою - 134830 грн., за зниженою процентною ставкою - 133577 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 149830 грн., за зниженою процентною ставкою - 148577 грн., реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою - 401965,01%, за зниженою процентною ставкою - 245180,96%.

Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, дата видачі кредиту/дата платежу - 15.02.2024, 18.02.2024, кількість днів у розрахунковому періоді - 10, всього 360 днів, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 13300 грн., 1700 грн., всього - 148687,5 грн., сума кредиту за договором/погашення суми кредиту - 15000 грн., проценти за користування кредитом всього 133687,5 грн., реальна річна процентна ставка - 245180,96%, загальна вартість кредиту - 148687,5 грн.

З довідок ТОВ "Пейтек Україна" №37 від 03.10.2024 та ТОВ "Універсальні платіжні рішення" №1903-0310 від 03.10.2024, вбачається, що 15.02.2024 о 19:17:36 та 18.02.2024 о 17:12:18 від ТОВ "Лінеура Україна" перераховано кошти в сумі 13300,00 грн., та 1700,00 грн. на платіжну картку НОМЕР_2 .

З розрахунку заборгованості за договором №4391173 від 15.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, складеного ТОВ "Лінеура Україна", ОСОБА_1 станом на 23.09.2024 має заборгованість в сумі 98997,87 грн., яка складається з тіла кредиту - 14999,99 грн.; відсотків - 76497,88 грн., штрафні санкції - 7500 грн. ОСОБА_1 сплатив 5327,03 грн., з яких 0,01 грн. зараховано на погашення тіла кредита та 5327,02 грн. - процентів.

23.09.2024 між ТОВ "Українські фінансові операції" (фактор) та ТОВ "Лінеура Україна" (клієнт) укладено договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого фактор зобов"язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов"язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов"язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов"язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №23/09/2024 та витягу з реєстру боржників від 23.09.2024, клієнт ТОВ "Лінеура Україна" передав, а фактор ТОВ "Українські фінансові операції" прийняв реєстр боржників кількістю 4493, на загальну суму 73 665 798,15 грн., у тому числі і до боржника ОСОБА_1 в сумі 98997,87 грн., з яких: 14999,99 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 76497,88 грн. - заборгованість за відсотками, 7500 грн. - заборгованість за пенею.

Як вбачається з платіжної інструкції № 42 від 25.09.2024, ТОВ "Українські фінансові операції" сплатило ТОВ "Лінеура Україна" за договором факторингу №23/09/2024 від 23.09.2025, кошти в сумі 1601559,81 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Українські фінансові операції", за 138 календарних днів (24.09.2024-08.02.2025), ОСОБА_1 на залишок заборгованості по основному боргу - 14999,99 грн. нараховані відсотки за ставкою 2,5% в розмірі 51750 грн.

Згідно письмового повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами ТОВ "Лінеура Україна" від 24.09.2024, боржники, права вимоги за кредитними договорами яких надані ТОВ "Українські фінансові операції" відповідно до договору факторингу та реєстру боржників, повідомлялися про відступлення права вимоги за їх договорами та про зобов"язання погашати заборгованість останньому.

Відповідно до повідомлень АТ "Універсал Банк" № БТ/Е-4843 від 03.06.2025, від 06.06.2025, на ім"я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 , на яку 18.02.2024 зарахований платіж від "IPAY_CREDIT_VISA1" у сумі 1700 грн., а 15.02.2024 зарахований платіж від "FUIB MoneyTransfer" у сумі 13300 грн. Кошти зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація щодо призначення та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив за ініціативою ТОВ "Лінеура Україна" через платіжних провайдерів (платіжну систему) ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення", ТОВ "Пейтек Україна", банк не може.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України, передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов"язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З положень частини першої та другої ст.1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У справі встановлено, що договір про надання кредитних коштів на умовах споживчого кредиту № 4391173 від 15.02.2024 та додатковий договір до нього від 18.02.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладені в електронній формі, підписані електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Як вбачається з матеріалів справи, у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту зазначено, що ОСОБА_1 підписанням цього договору підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на вебсайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно дотримуватися цих правил.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію").

У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію").

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами".

Наданими позивачем доказами доведено, що ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання за договорами виконало в повному обсязі, а саме відповідачу надано кредит в загальному розмірі 15000 грн., шляхом перерахування на його банківську картку.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в повному обсязі не виконав взяті на себе зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додатковим договором до нього, а саме - не повернув кредит та не сплатив відсотки за його використання.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Лінеура Україна", ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 98997,87 грн., яка складається з тіла кредиту - 14999,99 грн.; відсотків - 76497,88 грн., штрафних санкцій - 7500 грн.

Позивач не пред`явив до відповідача вимог про стягнення штрафних санкцій.

Після придбання у кредитодавця вимог до відповідача, ТОВ "Українські фінансові операції" в межах строку дії кредитного договору нарахувало ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом за 138 календарних днів (24.09.2024-08.02.2025) в розмірі 51750 грн.: 14999,99 грн. х 2,5% = 375 грн. х 138 календарних днів = 51750 грн.

Однак, суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками, виходячи з наступного.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування та передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Судом встановлено, що договір № 4391173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем укладений 15.02.2024, тобто в період дії вказаного Закону. З огляду на внесені зміни до Закону, визначення відсотків у договорі за користування кредитними коштами та їх подальше нарахування мало б здійснюватись з урахуванням положень п.5 ст.8, п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", а саме - за процентною ставкою, яка тричі під час строку кредитування підлягала зміні, по 22.04.2024 не більше 2,5%, по 20.08.2024 не більше 1,5%, а у подальшому по 1%.

Однак, кредитодавцем та позивачем під час укладення договору та нарахування відсотків положення Закону порушені, оскільки з 25.02.2024 ОСОБА_1 проводилось нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами перехідного періоду за денною відсотковою ставкою в розмірі 2,5%.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач 22.02.2024 повністю сплатив нараховані йому відсотки в розмірі 1839,52 грн. за період з 15 по 22 лютого 2024 року за відсотковою ставкою 1,63 %, а також 1 копійку тіла кредиту.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти розрахунок яких проведений судом з урахуванням положень Закону України "Про споживче кредитування":

з 25.02.2024 по 22.04.2024 на суму 21749,99 грн., з розрахунку 14999,99 грн. (тіло кредиту) х 2,5% (розмір денної процентної ставки) х 58 днів (кількість днів у періоді);

з 23.04.2024 по 20.08.2024 на суму 26999,98 грн., з розрахунку 14999,99 грн. (тіло кредиту) х 1,5% (розмір денної процентної ставки) х 120 днів (кількість днів у періоді);

з 21.08.2024 по 08.02.2025 на суму 25799,98 грн., з розрахунку 14999,99 грн. (тіло кредиту) х 1% (розмір денної процентної ставки) х 172 днів (кількість днів у періоді).

До нарахованої судом загальної суми відсотків в розмірі 74549,95 грн. (21749,99+26999,98+25799,98) потрібно приєднати відсотки нараховані кредитодавцем за 23 та 24 лютого 2024 року за денною відсотковою ставкою 1,63 % в сумі 487,50 грн. та відняти сплачену 12.03.2024 відповідачем суму коштів в розмірі 3 487,50 грн., які були спрямовані на погашення відсотків.

З викладеного розрахунку вбачається, що несплачена відповідачем сума процентів за користування кредитними коштами становить 71 549,95 грн., у той час як позивачем заявлено до стягнення заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 128247,88 грн.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість в розмірі 86549,94 грн., з них: сума заборгованості за тілом кредиту - 14999,99 грн. та за відсотками - 71 549,95 грн.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав умови кредитного договору та не сплатив заборгованості в добровільному порядку, суд вважає стягнути з нього на користь позивача примусово заборгованість в сумі 86549,94 грн., що становить 60,42 % ціни позову.

Як зазначено в ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг№01/08/2024-А від 01.08.2024, заяву №4391173 від 24.02.2025 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 24.03.2025 згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 на суму 10000 грн., рахунок на оплату №4391173-24/03-2025 від 24.03.2025 за послуги з правничої допомоги на суму 10000 грн.

Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ "Українські фінансові операції" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10000х60,42% = 6042 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (86549,94/143247,87)х2422,40 = 1463 грн. 61 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76, 211, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (місцезнаходження: вул.Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2, м.Київ, 03045, код ЄДРПОУ - 40966896) заборгованість в розмірі 86549(вісімдесят шість тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн. 94 (дев"яносто чотири) коп., судовий збір в сумі 1463 (одна тисяча чотириста шістдесят три) грн. 61 (шістдесят одна) коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6042(шість тисяч сорок дві) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", знаходиться за адресою: вул.Набережно-Корчуватська, 27, прим.2, м.Київ, 03045, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя В. Ф. Лотуга