КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1 інстанції Мазур Ю.Ю.
Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д. О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ларіонової Олени Олександрівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання відсутності права іпотекодержателя, визнання іпотеки припиненою та скасування її державної реєстрації, зняття заборони відчуження та скасування рішення державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про визнання відсутності права іпотекодержателя, визнання іпотеки припиненою та скасування її державної реєстрації, знаття заборони відчуження та скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2023 відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Заборонено органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, крім Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, вносити зміни до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з даною ухвалою, Ларіонова О.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали, невідповідність вимогам процесуального законодавства, просить ухвалу скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 відмовити.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача, наведеним у письмових запереченнях на заяву про забезпечення позову, в яких зазначено, що такий самий спір про право між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нерухоме майно вже вирішено судами у межах справи №752/19664/19, де було підтверджено законність звернення стягнення ОСОБА_1 на іпотечне майно ОСОБА_2 , яке відбулось в 2016 році.

Суд першої інстанції не врахував, що заявником не наведено доказів, підтверджуючих необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а також того, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може перешкоджати виконанню судового рішення, враховуючи зміст заявлених позовних вимог.

Скаржник також звертає увагу суду, що на момент винесення оскаржуваної ухвали, в реєстрі вже містився активний запис про заборону вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна, внесений на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року по справі 752/25278/23 за аналогічною заявою ОСОБА_2 , і новою ухвалою ОСОБА_2 дублює вже діючу заборону.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача, в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції на надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ларіонова О.О. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки у дане судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомляв.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частини перша, друга та п`ята статті 12 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Факт належного повідомлення позивача ОСОБА_2 про судове засідання підтверджується наявним в матеріалах справи звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 10.06.2025 року (а.с. 122).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача ОСОБА_2 , враховуючи його належне повідомлення про судове засідання та те, що його неявка не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Ларіонової О.О., вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу статей 150 - 153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З наведених вищевказаних положень закону та правових висновків Великої Палати Верховного Суду вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позов у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що з огляду на предмет спору, та правову природу спірних правовідносин, невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є припинення іпотеки за Іпотечним договором від 24.06.2015, скасування державної реєстрації обтяження - іпотеки , визнання відсутніми у ОСОБА_1 прав іпотекодержателя щодо іпотечного майна: квартири АДРЕСА_2 , а також скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 .

Таким чином, спір у даній справі виник між іпотекодавцем та кредитором (іпотекодержателем), який не визнає факту припинення зобов`язання за іпотечним договором.

Оскільки позивач звернувся із позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

У обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 зазначав, що до вирішення даного спору відповідач має намір звернути стягнення на Квартиру в позасудовому порядку, оскільки записи про іпотеку та заборону, що оскаржуються, не припинені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, крім Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна є необхідним та співмірним із заявленими вимогами.

Такий захід забезпечення позову забезпечить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі задоволення позову, а невжиття такого заходу може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких останній звертається до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ларіонової Олени Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар