Справа №403/274/25 провадження № 2/403/338/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Муляві В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі по тексту рішення - ТОВ «Юніт Капітал») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 22569 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 7700 грн. 00 коп.; по відсотках за користування кредитом - 14869 грн. 40 коп..

Позов обгрунтовується тим, що 10 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (далі - ТОВ «Макс Кредит»), як кредитодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір кредитної лінії №00-9715188, в якому сторони узгодили всі істотні умови (розмір кредиту, строк дії договору та порядок кредитування). Вказаний кредитний договір був укладений сторонами відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» у формі електронного документа шляхом його підписання відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 44481, після її ідентифікації та верифікації кредитодавцем. На виконання умов договору ТОВ «Макс Кредит» здійснив переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 в розмірі 7000,00 грн.. Враховуючи, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а також заміну у порядку укладення: 1) 17 грудня 2024 року договору факторингу №17122024-МК/Онлайн сторони кредитора з ТОВ «Макс Кредит» на ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») та 2) 02 квітня 2025 року договору факторингу №020425-У сторони кредитора з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на ТОВ «Юніт Капітал», позивач прохав стягнути із ОСОБА_1 на його користь зазначену вище суму заборгованості.

З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн..

Згідно з відзивом на позовну заяву, поданим представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Глушко З.В. 01 липня 2025 року в межах встановленого судом 15-денного строку, остання прохала суд відмовити в задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 та стягнути з позивача на користь останньої витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн..

На обгрунтування заперечень проти позову зазначила про те, що відповідач не визнає позовні вимоги та вважає позов необгрунтованим, оскільки: 1) позивачем ТОВ «Юніт Капітал» не доведено належними та допустимими доказами переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі, враховуючи, що витяги Реєстрів боржників оформлені не у відповідності до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.05.2015 №1000/5, та положень, визначених Національним стандартом України «Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-203, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55; первісним кредитором не було виконано передбаченого договором обовязку повідомити позичальника про відступлення права вимоги; подані до суду платіжні інструкції на підтвердження перерахування факторами коштів за договорами факторингу подані у вигляді електронного документу, перевірити дійсність яких неможливо, а тому вони є сумнівними та неналежними доказами, однак при цьому належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є, крім іншого, докази на підтвердження оплати за договором; 2) договором та паспортом споживчого кредиту встановлено суму тіла кредиту - 7000,00 грн., однак виписка з особового рахунка містить відомості про дебет в сумі 7700,00 грн., тобто в ній ототожнено поняття тіла кредиту та комісії в сумі 700,00 грн., яка не є складовою тіла кредиту; у матеріалах справи відсутні докази про перерахування кредитодавцем позичальнику кредитних коштів на суму 7700,00 грн.; 3) з розрахунку заборгованості вбачається, що в загальну суму заборгованості 22569,40 грн. протиправно включені штрафні санкції на суму 14000,00 грн. та двічі комісія по 700,00 грн., а саме: сума кредиту - 7700,00 грн. та сума заборгованості за нарахованими комісіями - 700,00 грн.; згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені), а тому надані позивачем докази заявленої до стягнення заборгованості є неналежними та недопустимими доказами; виписка та детальний розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а тому не є підставою для встановлення обставин, що мають значення для справи; 4) комісія в сумі 700,00 грн. є протиправно нарахованою та включена до умов договору всупереч вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а тому п.1.6 договору, згідно якого кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 700,00 грн., є нікчемними та заперечуються відповідачем (а.с.78-81).

У поданій до суду 03 липня 2025 року відповіді на відзив представником позивача зазначено про необгрунтованість заперечень, викладених представником відповідача у відзиві, оскільки: 1) відповідно до п.2.5 договору факторингу 17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги; реєстр боржників - це інформація, що стосується боржників, оформлена за формою, встановленою договором, а тому перехід права вимоги до відповідача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за цим договором факторингу; 2) неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі, а тому відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобовязання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора; 3) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу право вимоги кредитної заборгованості без вимог про стягнення пені; 4) позивач отримав право вимоги щодо відповідача за договором факторингу 020425-У від 02 квітня 2025 року, який судом не визнавався нечинним, а тому є правомірним та обовязковим до виконання; перерахування суми клієнту не є предметом доказування, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням реєстру, як передбачено в даному договорі; 5) відповідачу було надано інформацію, передбачену ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», а також про фінансову послугу та кредитодавця у визначеному законодавством обсязі і відповідач при укладенні кредитного договору №00-9715188 від 10 квітня 2024 року погодилась з умовами, визначеними в п.1.6 Договору, а тому прийняла на себе всі зобовязання, передбачені кредитним договором; 6) підготовлений позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема із витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року.

Зазначений представником відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. вважає необгрунтованим, завищеним відносно складності справи та таким, що не є співмірним з часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг (а.с.86-91).

ІІ. Заяви та клопотання.

Представник позивача згідно викладеного в прохальній частині позовної заяви клопотання прохав суд провести розгляд цивільної справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.6).

Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 11 червня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.62-63).

Ухвалою суду від 08 липня 2025 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено частково та витребувано від АТ «Державний ощадний банк України» виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 , який був відкритий для обслуговування банківської картки відповідача ОСОБА_1 за період з 10 квітня по 15 квітня 2024 року включно. В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовлено (а.с.96-97).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

10 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір кредитної лінії №00-9715188 (далі - Договір, кредитний договір), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 44481, надісланого кредитодавцем (СМС-повідомленням) на зазначений позичальником фінансовий номер: НОМЕР_2 , що відповідає змісту пунктів 2.2, 2.5 та розділу 8 Договору та підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.11-15, 18).

Згідно з умовами Договору (пункти 1.1, 1.2) кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, сума ліміту якої складає 7000,00 грн., на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обовязки.

За змістом пунктів 1.3, 1.5.1, 1.5.2, 1.6, 1.7.1, 3,4 Договору: 1) строк дії кредитної лінії (строк кредитування) складає 360 календарних днів; 2) позичальник зобовязаний повернути суму кредиту в останній день строку кредитування 05 квітня 2025 року згідно умов пункту 3.4 цього Договору; 3) стандартна процента ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом та застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору; знижена процентна ставка становить 1,48% від суми кредиту за кожен день користування кредитом та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1 цього Договору; 4) кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 700,00 грн., яку позичальник зобовязаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього Договору; 5) денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі наявності) дорівнює 2,5%.

10 квітня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» на виконання умов договору №00-9715188 через платіжний сервіс «Platon» ТОВ «Платіжні системи» було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 7000 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 за № НОМЕР_3 , що відповідає сумі кредиту та номеру платіжного засобу відповідача, зазначеним нею в пункті 2.8 Договору (а.с.12, 20, 21-22).

Отримання відповідачем ОСОБА_1 шляхом зарахування на картковий рахунок кредитних коштів в сумі 7000,00 грн. підтверджується також випискою по рахунку за номером платіжної картки № НОМЕР_4 , наданою АТ «Державний ощадний банк України» (а.с.114, 116).

17 грудня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) було укладено договір факторингу №17122024-М/Онлайн, за яким, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №00-9715188 від 10 квітня 2024 року в сумі 22569,40 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 7700,00 грн., за відсотками - 14869,40 грн. та штрафні санкції - 3500,00 грн., що безпосередньо підтверджується відповідним витягом з Реєстру боржників від 17 грудня 2024 року до договору факторингу №00-9715188 (а.с.28-30, 38-39).

02 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу №020425-У, за яким ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №00-9715188 від 10 квітня 2024 року в сумі 22569,40 грн., з яких: прострочене тіло 7700,00 грн. та прострочені відсотки - 14869,00 грн., що безпосередньо підтверджується відповідним витягом з Реєстру боржників від 02 квітня 2025 року до договору факторингу №020425-У (а.с.40-43, 47).

Згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором в період з 10 квітня 2024 року по 04 липня 2024 року загальна сума заборгованості відповідача становить 22569,40 грн., з яких: сума кредиту - 7000,00 грн., нарахована комісія - 700,00 грн., які разом включені в протерміновану заборгованість (7700,00 грн.), та нараховані відсотки - 14869,40 грн. (а.с.27).

Зазначена сума заборгованості відповідача в подальшому після переходу права вимоги від ТОВ «Макс Кредит» до інших кредиторів залишалась незмінною.

Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі або частково відповідачем ОСОБА_1 та її представником під час судового розгляду також надано не було.

Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.

За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.

Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Відповідно до пункту 4.2 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

З огляду на викладене судом встановлено, що договір кредитної лінії №00-9715188 від 10 квітня 2024 року був підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора 44481, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами.

В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим.

Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.

Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Юніт Капітал» щодо здійснення саме відповідачем ОСОБА_1 електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора 44481 та отримання нею кредитних коштів за цим договором відповідачем та її представником суду надано не було.

Відповідно п.п.13, 16, 21 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 №163, отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; сума платіжної операції - відповідна сума коштів, яка в результаті виконання платіжної операції повинна бути зарахована на рахунок отримувача або видана отримувачу в готівковій формі.

З огляду на викладене, суд оцінює, як належні та достатні в їх сукупності, надані позивачем ТОВ «Юніт Капітал» докази надання відповідачу кредитних коштів в сумі 7000,00 грн. шляхом їх перерахування на вказаний нею картковий рахунок, а саме: 1) витяг із реєстру транзакцій ТОВ «Платежі онлайн», з якого вбачається дата проведення транзакції - 10 квітня 2024 року, сума транзакції - 7000,00 грн., банк-емітент - OSCHAD BANK, маска картки клієнта - НОМЕР_3 ; та 2) надану АТ «Державний ощадний банк України» виписку по банківському рахунку для обслуговування належної ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_4 , з якої вбачається зарахування на рахунок відповідача грошових коштів (сума операції) в розмірі 7000,00 грн. (а.с.20, 116).

Крім того, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17 та від 25 липня 2024 року у справі №500/6150/14).

Відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Тобто з укладенням договору та виникненням зобовязання його сторони набувають обовязки (а не лише субєктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20).

Заперечуючи надані позивачем докази наявної у відповідача заборгованості за кредитним договором (в тому числі і розмір отриманих за ним грошових коштів), відповідач ОСОБА_1 та її представник не надали доказів оспорювання зазначеного договору в судовому порядку або відповідного судового рішення, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, процесуальна позиція відповідача та її представника жодним чином не спростовує відсутність зобовязальних відносин, оскільки позивачем конкретизовано порядок укладення договору, активізація якого була б неможливою без персональної участі відповідача шляхом надання нею персональної інформації про належну їй платіжну картку.

Отже, суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 7000,00 грн за договором кредитної лінії №00-9715188 від 10 квітня 2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, вбачається, що сума заборгованості становить: 22569,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7000,00 грн., заборгованість за комісією - 700,00 грн. та заборгованість за процентами - 14869,40 грн..

Наведений позивачем ТОВ «Юніт Капітал» розрахунок заборгованості ОСОБА_1 відповідає умовам кредитного договору, в тому числі:

1) нарахування в період з 10 квітня 2024 року по 04 липня 2024 року, тобто за 86 днів (в межах строку кредитування, визначеного пунктом 1.3 Договору) процентів за стандартною процентною 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом з огляду на відсутність підстав для застосування зниженої процентної ставки (пункти 1.5.1, 1.5.2 Договору), що становить по 172,90 грн. (2,47% від 7000,00 грн.) в день, а всього на суму 14869,40 грн. (86 днів х 172,90 грн.); 2) визначення суми комісії згідно з пунктом 1.6 Договору в розмірі 10,00% від суми кредиту (7000,00 грн.), що становить 700,00 грн.; 3) загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 22569,40 грн. (7000,00 грн. (заборгованість за тілом кредиту) + 700,00 грн.(заборгованість за комісією) + 14869,40 грн. (заборгованість за відсотками)).

Викладені у відзиві на позовну заяву доводи представника відповідача про протиправне включення в загальну суму заборгованості відповідача (22569,40 грн.) штрафних санкцій на суму 14000,00 грн. є безпідставними та такими, що не грунтуються на змісті наявного в матеріалах цивільної справи розрахунку (а.с.27), з якого вбачається проведення 30 вересня 2024 року коригування ТОВ «Макс Кредит» розміру штрафних санкцій методом «сторно» (п.4.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 №88) на суму 10500,00 грн., тобто виправлення допущеної помилки в проведених нарахуваннях, внаслідок чого сума штрафних санкцій була зменшена до 3500,00 грн..

При цьому зазначена в даному розрахунку сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 , що була визначена ТОВ «Макс Кредит» на дату продажу кредиту 17 грудня 2024 року та підтверджена платіжною системою, становила 22569,00 грн. без включення суми штрафних санкцій 3500,00 грн..

Крім того, подальше відступлення права вимоги за кредитним договором №00-9715188 від 10 квітня 2024 року також здійснювалось без урахування будь-яких сум штрафних санкцій, про що свідчать витяги з Реєстру боржників за укладеними договорами факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року та №020425-У від 02 квітня 2025 року, в яких загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 становила 22569,40 грн..

Отже, суми штрафних санкцій до загального розміру заборгованості ОСОБА_1 ні позивачем, ні первісним кредитором включені не були.

Також необгрунтованими є доводи представника відповідача, з посиланням на цей же розрахунок, щодо включення в нього двічі комісії по 700,00 грн., а саме: суми кредиту - 7700 грн. та суми заборгованості за нарахованими комісіями - 700,00 грн., оскільки такого формулювання та відповідного рядка (графи) зазначений розрахунок взагалі не містить.

Щодо викладених у відзиві тверджень представника відповідача про протиправність нарахування та включення до умов Договору (пункт 1.6) комісії в сумі 700,00 грн., суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, повязані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Судом враховується, що відповідно до п.1.6 Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 700,00 грн, яку позичальник зобовязаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього Договору, тобто в останній день кредитування 05 квітня 2025 року.

З урахуванням викладеного, включення позивачем до суми заборгованості відповідача за кредитним договором заборгованості по комісії за надання кредиту - 700 грн. 00 коп., нарахування якої кредитодавцем відповідає положенням ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», є правомірним, а тому підстав для визнання умови кредитного договору (пункт 1.6) про нарахування комісії у розмірі 10,00% від суми кредиту нікчемною суд не вбачає.

При цьому наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву на обгрунтування нікчемності умови кредитного договору щодо нарахування комісії висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, не можуть бути враховані судом при вирішенні даного спору, як такі, що грунтуються на обставинах, які не є подібними за змістом спірним правовідносинам у даній справі, що розглядається судом, оскільки: 1) висновки, сформульовані в постанові №524/5152/15, стосувались кредитного договору, укладеного фізичною особою з банком 27 травня 2008 року, тобто до набрання чинності 10 червня 2017 року Законом України «Про споживче кредитування», яким прямо передбачено право кредитодавця на нарахування комісії за надання кредиту, а висновки, викладені в постанові №496/3134/19, стосувались не комісії за надання кредиту, а комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, та того, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини пятої статті 12 цього Закону.

Одночасно з цим, суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, приходить до висновку, що відповідачем по справі ОСОБА_1 та її представником не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання нею зобовязань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру.

При цьому зазначений представником позивача у поданій до суду позовній заяві розмір заборгованості за кредитом як 7700,00 грн, що включає як суму наданого кредиту (7000,00 грн.), так і суму комісії за його надання (700,00 грн.), які згідно п.3.4 Договору підлягають поверненню в останній день кредитування, не може бути достатньою підставою для спростуваня обставини надання первісним кредитором відповідачу ОСОБА_1 кредиту в сумі 7000,00 грн. та жодним чином не може звільняти її від обовязку виконати взяті на себе договірні зобовязання щодо його повернення та сплати комісії з його надання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем ОСОБА_1 та її представником не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору кредитної лінії №00-9715188 від 10 квітня 2024 року, укладеного між первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 , а також укладених в подальшому договорів факторингу від 17 грудня 2024 року та від 02 квітня 2025 року.

Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає про недоведеність позивачем ТОВ «Юніт Капітал» належними та допустимими доказами переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Суд не бере до уваги при розгляді справи та відхиляє зазначені твердження представника відповідача, оскільки вони грунтуються на неправильному тлумаченні та застосуванні норм матеріального права з огляду на наступне. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України обсяг прав первісного кредитора у зобовязанні, які переходять до нового кредитора, визначається на момент їх переходу, а умови переходу визначаються договором між первісним і новим кредитором. Отже, відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобовязальних вимог первісного кредитора новому кредитору. При цьому визначальною обставиною для визначення обсягу відступлених прав є момент їх передачі та умови домовленості між сторонами такого договору. Право вимоги у зобовязанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Відступлення права вимоги (цесія) - це сам факт заміни особи в зобовязанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З урахуванням викладеного, представником відповідача у цій справі не було взято до уваги, що відповідно: 1) до пункту 2.2 договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до Реєстру боржників та є невідємною частиною цього Договору; 2) до пункту 1 цього договору факторингу Акт прийому-передачі Реєстру боржників - письмовий документ, який складається спільно клієнтом та фактором за формою згідно Додатку №2 до Договору, у звязку з переходом прав вимоги від клієнта до фактора на умовах цього Договору, підтверджує передачу фактору Реєстру боржників відповідно до умов цього Договору та складається в день підписання цього Договору; 3) до пункту 1 договору факторингу Реєстр боржників - погоджений сторонами список з переліком особистих даних боржників (імя, прізвище, ідентифікаційний номер та ін.) і розмірів грошових зобовязань кожного з боржників і зазначенням суми заборгованості; 4) до п.12.1 договору факторингу цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, та діє до повного виконання відповідних зобовязань сторонами.

Судом встановлено, що Акт прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу №17122024-МК/Онлайн був підписаний його сторонами клієнтом ТОВ «Макс Кредит» та фактором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 17 грудня 2024 року (а.с.34 зворот).

Реєстр боржників до договору факторингу №17122024-МК/Онлайн був підписаний його сторонами та містить дані за кредитним договором, право вимоги за яким відступається новому кредитору (а.с.35-37), а саме: прізвище, імя та по батькові боржника ( ОСОБА_1 ), її індивідуальний номер ), номер кредитного договору 00-9715188, дату кредитного договору - 2024-04-10, загальну суму заборгованості - 22569,40 грн..

Отже, перехід права вимоги за договором кредитної лінії №00-9715188 від 10 квітня 2024 року від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відбувся в день підписання ними, як сторонами договору факторингу №17122024-МК/Онлайн, Акту прийому-передачі Реєстру боржників, тобто 17 грудня 2024 року.

Судом також встановлено, що згідно договору факторингу №020425-У від 02 квітня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор), перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до Реєстру боржників та є невідємною частиною цього Договору (пункт 1.2).

Судом встановлено, що Акт прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу №020425-У був підписаний його сторонами клієнтом ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та фактором ТОВ «Юніт Капітал» 02 квітня 2025 року (а.с.45).

Реєстр боржників до договору факторингу №020425-У був підписаний його сторонами та містить дані за кредитним договором, право вимоги за яким відступається новому кредитору (а.с.47), а саме: прізвище, імя та по батькові боржника ( ОСОБА_1 ), її реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_5 ), номер кредитного договору 00-9715188, дату кредитного договору - 10.04.2024, загальну суму заборгованості - 22569,40 грн..

Отже, перехід права вимоги за договором кредитної лінії №00-9715188 від 10 квітня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» відбувся в день підписання ними, як сторонами договору факторингу №020425-У, Акту прийому-передачі Реєстру боржників, тобто 02 квітня 2025 року.

Дійсність права вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , яке виникло на підставі договору факторингу №020425-У від 02 квітня 2025 року, укладеному між позивачем та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ніким не оспорена, а підстав вважати такий правочин нікчемним у суду немає.

Отже, сторони у цій справі є належними.

З огляду на викладене, твердження представника відповідача про те, що позивачем ТОВ «Юніт Капітал» не доведено переходу до нього права вимоги за кредитним договором №00-9715188 від 10 квітня 2024 року є помилковим, оскільки ґрунтується на неправильному тлумаченні й застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц, наслідками неповідомлення боржника про відступлення боргу є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №667/11010/14-ц, якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Отже, наведене представником відповідача у поданому до суду відзиві на позовну заяву твердження про неповідомлення відповідача ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним договором не може бути підставою для відмови в позові ТОВ «Юніт Капітал».

Твердження представника відповідача про невідповідність поданих до суду витягів із Реєстру боржників Правилам організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 №1000/5 та положенням, визначеним Національним стандартом України «Вимоги до оформлювання документів» СТУ 4163-2003, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, не беруться судом до уваги при вирішенні спору з огляду на те, що відповідно до наказу Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 №144 «Про прийняття та скасування національних стандартів», з 01 вересня 2021 року чинність національного стандарту ДСТУ 4163-2003 скасована, а надані до суду витяги з Реєстрів боржників до двох договорів факторингу містять всю необхідну інформацію з основної частини тексту цих документів, яка безпосередньо стосується відповідача ОСОБА_1 .

Інші доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є неспроможними та не спростовують викладених вище висновків суду щодо розміру наявної у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та належність права вимоги за цим договором позивачу ТОВ «Юніт Капітал».

Судом також враховується, що кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії фінансових установ щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості кредитом та її розміру.

На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за договором кредитної лінії №00-9715188 від 10 квітня 2024 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом, комісії) та приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за вказаним вище договором в загальному розмірі 22569 грн. 40 коп..

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8.

З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Юніт Капітал» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

У поданій до суду позовній заяві та відповіді на відзив представником ТОВ «Юніт Капітал» зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомоги в розмірі 7000,00 грн..

На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «Юніт Капітал» витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал», як клієнтом, та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Тараненка А.І., яким передбачено сплату клієнтом гонорару, який складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг (а.с.48-49); 2) протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, яким визначена вартість наступних послуг за 1 годину: усна консультація - 500,00 грн., підготовка адвокатського запиту - 500,00 грн., вивчення матеріалів справи - 500,00 грн., аналіз судової практики - 500,00 грн., складання позовної заяви - 2500,00 грн., підготовка та подача клопотань/заяв та інших процесуальних документів до суду 500,00 грн. (а.с.49 зворот); 3) додаткової угоди №8 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, за змістом якої адвокатське бюро зобовязується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 (а.с.50-51); 4) акту прийому-передачі наданих послуг, з якого вбачається перелік та вартість наданих послуг: складання позовної заяви (2 години) - 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи (2 години) - 1000,00 гр., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №00-9715188 від 10 квітня 2024 року (1 година) - 500, 00 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №00-9715188 від 10 квітня 2024 року на рахунок боржника ОСОБА_1 (1 година) - 500,00 грн. (а.с.52); 5) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І. (а.с.53); 6) довіреності, виданої 04 грудня 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» адвокату Тараненку А.І. (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Глушко З.В. в судове засідання не з`явились. У поданому до суду відзиві представник відповідача зазначила про те, що: право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.15 ЦПК України; за приписами ст.ст.133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат; під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати (ст.264 ЦПК України); ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Заперечення у формі клопотання щодо зменшення заявленого представником ТОВ «Юніт Капітал» розміру витрат на правничу допомогу з наведенням відповідного обгрунтування для цього відповідачем ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Глушко З.В. подано не було.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_1 зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові (пункти 43, 44, 46, 47) Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц зазначено наступне. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі №604/424/23, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2020 року в справі №910/13071/19, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 107); не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 135).

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем та її представником не надано суду доказів з метою доведення неспівмірності (надмірності) понесених позивачем ТОВ «Юніт Капітал» витрат на правничу допомогу та не надано доказів на їх спростування. За таких обставин, надаючи оцінку співмірності понесених позивачем витрат на оплату послуг адвокатського бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого Тараненка А.І. в сумі 7000,00 грн. зі складністю справи та відповідності цієї суми критеріям реальності та розумності, суд з урахуванням: обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченого на їх виконання (зокрема, складання позовної заяви, підготовка та подача клопотання); ціни позову (22569,40 грн.); відсутності заперечень відповідача та її представника щодо обгрунтованості витрат позивача на правничу допомогу; ненадання відповідачем по справі доказів наявності тяжкого фінансового стану, внаслідок якого покладення на неї витрат на правничу допомогу буде надмірним тягарем, приймаючи до уваги задоволення позову в повному обсязі, приходить до висновку про необхідність здійснення розподілу зазначених витрат відповідно до положень ч.2 ст.137, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та стягнення з відповідача по справі ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» грошових коштів на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 00 коп..

З огляду на задоволення позову ТОВ «Юніт Капітал» в повному обсязі заявлених до відповідача ОСОБА_1 вимог, підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами зазначених у відзиві представником відповідача - адвокатом Глушко З.В. витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. відсутні.

Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, судом не встановлені.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії №00-9715188 від 10 квітня 2024 року в загальній сумі 22569 грн. 40 коп. (двадцять дві тисячі пятсот шістдесят девять гривень сорок копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» в порядку розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 00 коп. (сім тисяч гривень 00 копійок).

Повне ім`я та найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» місцезнаходження: вул.Рогнідинська, буд.№4, літера А, офіс 10 м.Київ, поштовий індекс 01024, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43541163.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , зазначений в позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 26 серпня 2025 року.

Суддя С.Ю.Атаманова