Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" вересня 2025 р. Справа № 608/1249/25

Номер провадження2/608/705/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу в спрощеному позовному провадженні за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. В позовній заяві позивач вказав, що 12 серпня 2021 року та 01 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договори № 3725730 та № 100342530 відповідно. На умовах платності та строковості ОСОБА_1 за договором № 3725730 від 12.08.2021 отримала кредит в розмірі 7200,00 гривень за процентною ставкою 1,25%, яка нараховується за кожен день користування позикою. За договором №100342530 від 01.10.2021 ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2000,00 гривень за процентною ставкою 2%, яка нараховується за кожен день користування позикою.

29.12.2021 було укладено договір №29-12/2021-45, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100342530.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100342530.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №100342530.

15.12.2021 було укладено договір №15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3725730.

10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3725730.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3725730.

Відповідач належним чином не виконує умови кредитних договорів, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №100342530 від 01.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 14 880,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12 880,00 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3725730 від 12.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 48 379,86 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5972,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 41 687,86 грн; заборгованість за комісіями - 720,00 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 63 259,86 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7972,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54567,86 грн; заборгованість за комісіями - 720,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитними договорами, а також судові витрати по справі, які складаються з 2422,40 грн сплаченого судового збору та 16 000 грн витрат, понесених на правову допомогу.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Мотальовою-Кравець В. Ю. було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким вимоги позивача відповідач не визнає повністю та просить відмовити у їх задоволенні. Вказала, що досліджені нею розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначений розмір ТОВ «Коллект Центр» до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за договором включає період, який виходить за межі строку кредитування, що суперечить висновку, викладеному Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, згідно якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до ч. 8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання.

Як вбачається з договору № 100342530 від 01.10.2021, сторони обумовили строк кредиту 15 днів, тобто до 16.10.2021. Згідно розрахунку первісного кредитора, нарахування відсотків відбувалося після спливу строку договору, хоча п.1.4. договору вказує, що строк - 15 днів.

Згідно п. 1.5. орієнтовна загальна вартість кредиту складає 3 180,00 грн, з яких: 2 000,00 грн - тіло кредиту, 600,00 грн - відсотки за користування кредитом, 580,00 грн - комісія. Так само викладено в графіку платежів для позичальника, також в анкеті-заяві на кредит.

Відповідачка вважає, що належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору про продовження строку кредитування після 16.10.2021 матеріали справи не містять.

Тобто, право ТОВ «Коллект Центр» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 16.10.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, Товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку та строку останньої додаткової угоди. При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, строк позики є таким, що закінчився, як і право відповідача законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку встановленого Договором та останньою додатковою угодою є необґрунтованим.

До стягнення підлягають проценти нараховані з 01.10.2021 по 16.10.2021 як встановлено у Договорі, п.1.4 та п.1.5 від 01.10.2021.

Також відповідачем зазначено, що п. 1.4. договору № 100342530 від 01.10.2021 визначено, що строк кредиту 15 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Продовження вказаного в п.2.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував проценти, визначені договором, матеріали справи не містять.

Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений договором строк, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20, відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

За таких обставин, не повернення позичальником кредитних коштів у визначений договором строк, за відсутності активних дій відповідача, визначених договором (сплати процентів за продовження дії договору або додаткова угода) є неправомірною поведінкою, а саме не поверненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу 15-денного періоду кредитування проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі встановленому договором.

В цьому випадку права позивача можуть бути захищені шляхом застосування механізму, визначеного статтею 625 ЦК України, вимог про що не заявлено. У зв`язку з цим розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит № 100342530 від 01.10.2021 становить 600,00 грн за період з 01.10.2021 по 16.10.2021, виходячи з умов договору (2 000 грн*2%*15 днів). Загальна вартість кредиту згідно п.1.5 та графіку платежів становить 3180,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача складає 3180,00 грн, а не 14 880,00 грн, як заявляє позивач.

Матеріали справи не містять іншого розрахунку вартості позики, який первісний кредитор надав відповідачу і погодив з ним.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29/12-2021-45 від 29.12.2021, сума заборгованості складала 9180,00 грн, з яких: 2000,00 грн - за тілом кредиту, 7180,00 грн - за відсотками.

Нарахування відсотків ТОВ «Вердикт Капітал» здійснювалось поза межами строку кредитування з 29.12.2021 до 23.02.2022 включно на суму 5700,00 грн. Додатково нараховані проценти, мало того, що нараховані не відповідно до умов договору, що передбачені у пункті 1.4 (строк кредитування 15 днів), але й зроблені особою, яка отримала лише право вимоги за договором факторингу на підставі реєстру боржників з визначенням суми боргу первісним кредитором, а отже до неї не перейшло право здійснення додаткових нарахувань за договором, як то процентів, комісії тощо.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/12-2021-45 від 29.12.2021, сума заборгованості складала 9180,00 грн, з яких: 2000,00 грн - за тілом кредиту, 7180,00 грн - за відсотками.

Така ж заборгованість була відображена і у картці обліку договору (розрахунку заборгованості) за підписом директора ТОВ «Мілоан».

Умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу не визначено передання майбутньої грошової вимоги за договором №100342530 від 01.10.2021.

Нарахування відсотків ТОВ «Вердикт Капітал», що здійснювалось з 29.12.2021 до 23.02.2022 включно, на суму 5700,00 грн, зроблені особою, яка отримала лише право вимоги за договором факторингу на підставі реєстру боржників з визначенням суми боргу первісним кредитором, а отже до неї не перейшло право здійснення додаткових нарахувань за договором, як то процентів, комісії тощо.

А тому ТОВ «Коллект Центр» не має право на стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за процентами, нарахованими з 29.12.2021 до 23.02.2022 на суму 5700,00 грн.

Стосовно Договору №3725730 від 12.08.2021 відповідачка зазначає наступне.

Позивач в позові вказує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 3725730 від 12.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 48 379,86 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5 972,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 41 687,86 грн; заборгованість за комісіями - 720,00 грн.

Як вбачається з договору, сторони обумовили строк кредиту 30 днів, тобто до 11.09.2021 (пункт 1.3. та 1.4. договору).

Згідно розрахунку первісного кредитора, нарахування відсотків відбувалося після спливу строку договору, хоча п.1.3. договору вказує, що строк 30 днів.

Відповідачка частково сплатила заборгованість в розмірі 3342,00 грн, а також 1228,00 грн за пролонгацію строку кредитування. Останню пролонгацію відповідачем було сплачено 19.09.2021 в розмірі 663,00 грн, але з 08.10.2021 нарахування відбувалося поза межами строку кредитування.

Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору про продовження строку кредитування після 08.10.2021 матеріали справи не містять.

Тобто, право ТОВ «Коллект Центр» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору та всіх пролонгацій після 08.10.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, Товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку та строку останньої пролонгації. При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов 'язання.

Отже, строк позики є таким, що закінчився, як і право відповідача законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку встановленого Договором та останньою додатковою угодою є необґрунтованим.

До стягнення підлягають проценти нараховані з 12.08.2021 по 11.09.2021, а також відсотки за період пролонгацій до 08.10.202, як встановлено у Договорі, п.1.3 та п.1.4 від 12.08.2021.

Розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит № 3725730 від 12.08.2021 становить 2700,00 грн за період з 12.08.2021 по 11.09.2021, виходячи з умов договору (7200 грн*1.25%*30 днів).

Загальний розмір заборгованості (включаючи всі нараховані відсотки з 12.08.2021 по

та сплати відповідача) складає 9561,86 грн, з яких: 5972,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2869,86 грн - заборгованість за відсотками; 720,00 грн - комісія.

Нарахування відсотків ТОВ «Вердикт Капітал» здійснювалось поза межами строку кредитування в період з 15.12.2021 до 23.02.2022 включно на суму 21 200,60 грн. Додатково нараховані проценти, мало того, що нараховані не відповідно до умов договору, що передбачені у пункті 1.3 (строк кредитування 30 днів), але й зроблені особою, яка отримала лише право вимоги за договором факторингу на підставі реєстру боржників з визначенням суми боргу первісним кредитором, а отже до неї не перейшло право здійснення додаткових нарахувань за договором, як то процентів, комісії тощо.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021, сума заборгованості складала 27 179,26 грн, з яких: 5972,00 грн - за тілом кредиту, 20487,26 грн - за відсотками, 720,00 грн - за комісіями.

Така ж заборгованість була відображена і у картці обліку договору (розрахунку заборгованості) за підписом директора ТОВ «Мілоан».

Умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу не визначено передання майбутньої грошової вимоги за договором №3725730 від 12.08.2021 .

Нарахування відсотків ТОВ «Вердикт Капітал, що здійснювалось з 15.12.2021 до 23.02.2022 включно, на суму 21200,60 грн, зроблені особою, яка отримала лише право вимоги за договором факторингу на підставі реєстру боржників з визначенням суми боргу первісним кредитором, а отже до неї не перейшло право здійснення додаткових нарахувань за договором, як то процентів, комісії тощо.

А тому ТОВ «Коллект Центр» не має право на стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за процентами, нарахованими з 15.12.2021 до 23.02.2022 на суму 20 200,60 грн.

Враховуючи вище викладене відповідачка ОСОБА_1 вважає, що розмір заборгованості станосить: за договором № 100342530 від 01.10.2021 - 3180,00 грн, з яких: 2000,00 грн - тіло кредиту та 600,00 грн - за відсотками; 580,00 грн - за комісіями; за договором № 3725730 від 12.08.2021 - 9561,86 грн, з яких 5972,00 грн тіло кредиту; 2869,86 грн - за відсотками та 720,00 грн - за комісіями, що в загальному розмірі становить 12 741,86 грн, а не 48 379,86 грн як заявляє позивач.

Відповідачка також вважає, що відбулося неналежне відступлення права вимоги, зокрема позивач зазначає, що 15.12.2022 було укладено договір Факторингу № 15/12- 2021-22, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3725730.

29.12.2022 було укладено договір Факторингу № 29/12-2021-45, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100342530.

10.01.2023 було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100342530.

10.03.2023 було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3725730.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.11.2020 року у справі №638/22396/14- ц «оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України)».

Тобто, наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору Факторингу.

В даному ж випадку, відступлення Фактором права вимоги до боржника за договором Факторингу переривалося договором відступлення права вимоги, а відтак договір відступлення права вимоги не є договором Факторингу, а тому позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до боржника допустимими доказами і таким чином у позивача не виникло права вимоги до відповідача.

Як вбачається з матеріалів, наданих позивачем, спочатку було укладено Договори факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021, №29/12-2021-45 від 29.12.2021, після чого, на основі даних договорів було укладено Договір № 10-01/2023 від 10.01.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та Договір № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, що заборонено законодавством, а отже Кредитор не має права вимоги до Боржника.

Стосовно стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правничу допомогу в розмірі 16 000 гривень, то ОСОБА_1 вважає його необґрунтованими та завищеними.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Також, до суду не було надано квитанцію про оплату наданих послуг. Згідно Прайс-листа сума послуг відрізняється від годин і сум послуг в Акті та Заявці.

Таким чином, відповідачка вважає, що для адвоката дана справа є звичайним спором простої складності та не потребувала значного обсягу часу для підготовки та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Окрім того, ознайомлення з матеріалами справи та складання позову не передбачають такого обсягу роботи та витрат, що зазначені у розрахунку, є неспівмірними зі складністю справи, а відтак повному відшкодуванню не підлягають.

Також вирішення спору здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, без участі адвоката у судовому засіданні. Окрім того, матеріали справи не містили відомостей, збирання яких саме доказів здійснював адвокат, оскільки всі письмові докази, які були подані до позовної заяви адвокату передав позивач.

Враховуючи вище викладене, відповідачка вважає, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за договором не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Представником позивача ОСОБА_2 було подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що при укладенні кредитних договорів сторони досягли усіх істотних його умов.

У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Правильність цих розрахунків можна перевірити шляхом елементарних математичних операцій. Представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.

Стосовно нарахованих відсотків та пролонгації кредитних договорів представник позивача зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною.

Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.

Відповідно до п.2.3.1.1 Договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у договорі.

Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.

Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.

Таким чином, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що Відповідач неодноразово продовжував строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) Договору шляхом сплати відповідних сум, а також, що строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б) Договору.

Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Відповідно до п. 2.4.2 Договору якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору.

Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням.

Представник позивача зазначає, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Кредитний договір є дійсним як в цілому, так і в частині автоматичної пролонгації договору, не оскаржується в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, відповідає вільному волевиявленню сторін та чинному законодавству.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику.

Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Проте, вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних.

У справі, що розглядається, заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами.

Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено.

Крім того, Верховний Суд України на засіданні Судової палати 2 грудня 2015 року при розгляді справи №6-1341цс15 сформулював наступну правову позицію. Закон "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, лише у тому випадку, якщо основою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типових процентних ставках, валютних скидках і так далі, передуючих укладенню договору.

Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.

Стосовно твердження відповідача про неналежне відступлення права вимоги, представник позивача зазначає наступне.

Відповідно до п.6.1.3 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.

Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів Клієнтом Фактору до Договору факторингу, а також Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників, де під номером 2445 та 2107 зазначений Відповідач, а також витяг з даного реєстру, складений для зручності сприйняття інформації та пошуку боржника в реєстрі.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Коллект Центр» прав вимоги за кредитними договорами, укладеним з Відповідачем.

Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує, просить задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мотальова-Кравець В. Ю. в судове засідання не з`явилися. У відзиві на позов просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позов не визнають, просять відмовити у його задоволенні.

Суд, розглянувши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 12 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3725730, згідно умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Умовами договору визначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 7200 грн. у валюті: українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 12.08.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 11.09.2021. Комісія на надання кредиту: 720 грн., яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти на користування кредитом: 2700 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

01 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір № 100342530, згідно умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Умовами вказаного договору визначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 2000 грн. у валюті: українські гривні. Кредит надається строком на 15 днів з 01.10.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 16.10.2021. Комісія на надання кредиту: 580 грн., яка нараховується за ставкою 29 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти на користування кредитом: 600 грн., які нараховуються за ставкою відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.2.2 Договорів нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною.

Відповідно до п.2.3.1.1 Договорів позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и), щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.

Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.

Таким чином, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що Відповідач неодноразово продовжував строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) Договору шляхом сплати відповідних сум, а також, що строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б) Договору.

Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Відповідно до п. 2.4.2 Договору якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору.

Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням.

Згідно п. 4.2. Договорів у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.

Таким чином, судом встановлено, що кредитні договори містять інформацію як про суму кредиту, так і про розмір процентної ставки, строк кредитування та пролонгацію строку кредитування, порядок розрахунків, та всі інші істотні умови, передбачені законодавством України.

Відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитних договорів, що підтверджується її підписом у вказаних договорах.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто вказаною нормою Закону закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитні договори, укладені між первісним кредитором та відповідачем, є дійсними як в цілому, так і в частині автоматичної пролонгації договору, не оскаржувалися в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, відповідають вільному волевиявленню сторін та чинному законодавству.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаних договорів шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику.

Таким чином, враховуючи вищезазначені умови договорів, суд вважає, що нарахування процентів позивачем за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку та строку останньої пролонгації, є такими, що відповідають вимогам укладених між сторонами договорів, а тому не приймає до уваги посилання представника відповідача про відсутність правових підстав для їх нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2021 було укладено договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ «Мілоан» відступило за плату на користь фактора ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100342530.

Окрім того, 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100342530.

15.12.2021 було укладено договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ

«Мілоан» відступило на користь фактора ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3725730.

А також 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3725730.

Сторона відповідача вважає, що відбулося неналежне відступлення прав вимоги, посилаючись на те, що відступлення Фактором права вимоги до боржника за договором Факторингу переривалося договором відступлення права вимоги, а відтак договір відступлення права вимоги не є договором Факторингу, і позивачем відповідно не доведено перехід до нього права вимоги до боржника допустимими доказами.

Тобто відповідач намагається відокремити факторинг від відступлення права вимоги і вважає, що наступне відступлення права грошової вимоги мало здійснюватися шляхом укладення саме договору Факторингу.

Проте такі доводи відповідача, на думку суду, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону з таких міркувань.

У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тобто цивільним законодавством встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, факторинг за своєю правовою природою є різновидом відступлення права вимоги. Тому передача прав вимоги за договором факторингу є належною формою відступлення прав вимоги і має ті самі правові наслідки, що й договір відступлення прав вимоги.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Суд вважає, що твердження відповідача щодо неналежності відступлення прав вимоги не підтверджені жодними доказами та спростовуються нормами чинного законодавства.

Тому суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 3725730 від 12 серпня 2021 року та № 100342530 від 01 жовтня 2021 року на підставі вищезазначених договорів факторингу та відступлення права вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитними договорами належним чином не виконувала та кредитні кошти не повернула.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», витяг з якого долучено до позовної заяви, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором №3725730 від 12.08.2021, що становить 48 379,86 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5972,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 41 687,86 грн; заборгованість за комісіями - 720,00 грн.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», витяг з якого долучено до позовної заяви, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором № 100342530 від 01 жовтня 2021 року, що становить 14 880,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12 880,00 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами відповідно до розрахунку заборгованості становить 63 259,86 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7972,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54567,86 грн; заборгованість за комісіями - 720,00 грн.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо нарахування позивачем щомісячної комісії згідно Договору № 3725730 від 12.08.2021 суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.1.5.1 Договору про споживчий кредит №3725730 від 12.08.2021, комісія за надання кредиту - 720,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Разом з тим, 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Так, із змісту п. 1 кредитного договору №3725730 від 12.08.2021, Товариство надала позичальнику кредит у розмірі 7200, 00 грн. на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, з урахуванням п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», зазначений кредитний договір відноситься до споживчого кредиту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

На виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст.11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

Враховуючи те, що пунктом 1.5.1 Договору №3725730 від 12.08.2021 встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд вважає, що вказане положення є нікчемним.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

За таких обставин, стягнення 720,00 гривень комісії з відповідача не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитними договорами, укладених між нею та ТОВ «Мілоан» в обумовлені строки, позивач ТОВ «Коллект Центр», який отримав право вимоги до відповідачки за договорами про відступлення прав вимоги та факторингу, внаслідок такого порушення не позбавлений можливості отримати кредитні кошти, відсотки та витрати, пов`язані з обслуговуванням кредиту, на що він розраховував при укладенні договору.

Отже, враховуючи зміст зазначених правових норм, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами в загальній сумі 62 539,86 гривень за відрахуванням 720,00 гривень комісії за Договором №3725730 від 12.08.2021.

Також, відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України із ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 гривні, згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № від 03.06.2025 АБ «ОТП БАНК».

Стосовно витрат, понесених відповідачем на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співвмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав Договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №613 від 01.04.2025, прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», витяг з Акту № 9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 на загальну суму 16 000 гривень (надання усної консультації, складання позовної заяви для подачі до суду).

Однак, всупереч вимогам закону позивачем не надано доказу оплати послуг адвоката в даній справі (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.).

Таким чином, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача 16 000 гривень витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», ст. ст. 11, 257, 258, 260-263, 509, 526, 530, 610, 612, 629, 1048-1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 76, 81, 89, 137, 141, 263, 264, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, м. Київ, 01133) до ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за договором задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, м. Київ, 01133 заборгованість за Договорами № 100342530 від 01.10.2021, № 3725730 від 12.08.2021 в загальному розмірі 62 539 (шістдесят дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 86 копійок, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 7 972 (сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві) гривні; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54 567 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят сім) гривень 86 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, м. Київ, 01133, судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з оригіналом

Суддя:/підпис/

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1249/25.

Рішення набрало законної сили « » року.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано « » р.

Секретар: