Справа 206/2505/25
Провадження 2/206/1653/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Гаркуші В.В.,

за участю секретаря судових засідань Цибань Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 (далі Відповідач, ОСОБА_2 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у будинку,

за участю учасників справи:

представника Позивача ОСОБА_4 ,

Відповідача ОСОБА_2

представника Відповідача ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

09.05.2025 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у будинку, в якій Позивач просить суд:

1. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 .

2. Присудити за користуванням ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за належні їй 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 354018,38 грн. (триста п`ятдесят чотири тисячі вісімнадцять грн 38 коп.), що становить ринкову вартість частини ОСОБА_2 .

3. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 3/8 частини квартири

АДРЕСА_2 . Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за справою в сумі 20 962,58 грн. (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 58 коп.), що складаються з 5 962,58 грн. судового збору та 15 000 грн. витратити на юридичну допомогу.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що він на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2015 року (реєстраційний запис у реєстрі № 1013), став власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з договором дарування від 18.03.2021 року, Позивач подарував їхній спільній з Відповідачем дочці ОСОБА_3 , 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим наразі Позивач є власником 3/4 частини даної квартири.

24 жовтня 2003 року Позивач уклав шлюб з Відповідачем, який було зареєстровано Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції актовий запис № 444, та який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року, було розірвано.

У зв`язку з тим, що Позивач набув право власності на квартиру, перебуваючи у шлюбі з Відповідачем, відповідно до ст. 60 СК України, вона має право на 1/2 частину набутого у шлюбі нерухомого майна, а саме на 3/8 частини вказаної вище квартири.

Квартира АДРЕСА_3 загальною площею 59,3 кв.м. та житловою площею 41,8 кв.м. складається з 3 житлових кімнат.

При зверненні до суду Позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість 3/8 частини квартири, виходячи з ринкової вартості нерухомого майна станом на день звернення до суду в розмірі 354 018,38 грн.

Однією з необхідних умов припинення за рішенням суду права особи на частину у спільному майні є те, що частина не може бути виділена в натурі. У нашому випадку є очевидним, що квартира не може бути поділена на 2 окремі з відділенням окремого виходу, окремої системи водопостачання, каналізації, опалення, електромережі з живленням окремих ліхтарів. При цьому це підтримує також і сама Відповідач, а тому ця обставина нею не оспорюється.

Згідно з наведеними вище обставинами та наданими доказами, квартиру АДРЕСА_4 , неможливо ані поділити в натурі між співвласниками, ані виділити частку у спільному майні одному з співвласників, ні встановити порядок користування квартирою між співвласниками.

Наступною умовою припинення за рішенням суду права особи на частину у спільному майні є те, що спільне володіння та користування майном є неможливим.

З 2022 року Позивач з Відповідачем адекватно не спілкуємося і з того часу не можемо дійти порозуміння щодо користування квартирою, в той час, коли Позивач буває у відпустці, Відповідач перешкоджає йому у користуванні його власністю, змінила замки у дверях, чим фактично порушує його права та законні інтереси. Їхнє спільне користування квартирою неможливе через неприязні відносини.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача з пропозицією продажу квартири із справедливим поділом грошових коштів, після її реалізації, однак в добровільному порядку відповідачка продати відмовляється. Відповідачка не бажає в добровільному порядку ані продати мені свою частину квартири, ані купити у мене мою часку без будь-якого пояснення.

Вказані вище обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, протягом тривалого часу досягти домовленості з відповідачкою щодо порядку користування є неможливим, що порушує моє право власності, у зв`язку з чим я звертаюся до суду з цим позовом.

Крім того, у Відповідача у власності є частка в іншій квартирі, якою вона володіє і може користуватися в квартирі АДРЕСА_5 .

Згідно звіту про оцінку вартості майна вартість усієї квартири АДРЕСА_1 складає 944 049,00 грн. Вартість частини відповідачки складає 354 018,38 грн. (триста п`ятдесят чотири тисячі вісімнадцять грн 38 коп.) (а.с. 1-3 зі звороту).

Представник Відповідача надала відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що нею не заперечується факт укладання шлюбу з Позивачем 24 жовтня 2003 року та розірання Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2024 року.

В мотивувальний частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року (справа № 206/2292/24) встановлено:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого повторно 08 травня 2024 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №464.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , виданого повторно 08 травня 2024 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у

господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність у Позивача та Відповідача двох дітей від шлюбу, встановлені рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2024 року (справа № 206/2292/24) та не потребує надання будь-яких доказів при розгляді цієї справи.

17 червня 2015 року Позивач на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №1013, прийняв (купив) у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

18.03.2021 року згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сеїдовою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №857, Позивач подарував третій особі донці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ? частину квартири АДРЕСА_1 .

Дарування квартири проведено за згодою Відповідача, що підтверджено п.7 договору дарування частини квартири від 18.03.2021 року.

Квартира АДРЕСА_1 в силу ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, станом на поточний момент Відповідач має право на ? частину набутого у шлюбі нерухомого майна, а саме: на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

Проти задоволення позову Відповідач заперечує, оскільки припинення права власності на частку будинку не буде відповідати інтересам Відповідача та інтересам неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки Відповідач та неповнолітня донька не мають іншого житла у користуванні чи на праві власності та не мають іншого місця реєстрації.

Відповідач зазначає, що по-перше, припинення права спільної часткової власності на 3/8 частини спірної квартири завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона зареєстрована за вказаною адресою та постійно проживаю в цій квартирі разом зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади

З липня 2024 року (після розірвання шлюбу на підставі рішення суду) Відповідач сплачую комунальні послуги самостійно.

По - друге, припинення права спільної часткової власності на 3/8 частини спірної квартири завдасть істотної шкоди інтересам Відповідача, оскільки іншого житла на праві власності не маю.

Позивач в позовній заяві зазначає, що у Відповідача у власності є частка в іншій квартирі, якою вона володіє та якою може користуватись в квартирі АДРЕСА_5 та додає на підтвердження інформаційну довідку від 29.04.2025р.

Проте, 18 березня 2021 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сеїдовою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №853, квартира АДРЕСА_5 (два) продана іншій особі.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.06.2025р, номер інформаційної довідки: 429703228, відсутнє інше нерухоме майно, яке належить Відповідачу на праві власності.

По-третє, припинення права спільної часткової власності на 3/8 частини спірної квартири завдасть істотної шкоди інтересам Відповідача, оскільки неможливо придбати інше житло (нерухоме майно) за 354 018,38 грн. (грошова компенсація за належну Відповідачу 3/8 частини квартири).

Враховуючи, що Позивач на даний час проходить службу в Збройних Силах України, та неповнолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає разом з Відповідачем, то припинення права спільної часткової власності на 3/8 частини квартири призведе до того, що вона та її донька залишаться без житла.

Відповідач зазначає, що грошові кошти в сумі 354 018,38 грн. за курсом 1 дол.США / 41,6184 грн. складають еквівалент 8 506,30 дол.США, за які неможливо придбати інше житло.

По-четверте, Позивач в позовній заяві зазначає, що Відповідач перешкоджає в користуванні квартирою, поміняла замки в дверях, чим істотно порушує його права та інтереси. Відповідач не бажає в добровільному порядку ані продати Позивачу свою частку квартири, ані викупити у Позивача його частку без будь-якого пояснення.

Твердження Позивача щодо порушення його прав та інтересів у зв`язку з тим, що йому перешкоджають у користуванні квартирою, не відповідають фактичним обставинам та не підтверджені будь-якими доказами.

Відповідач ніколи не перешкоджала вільному входу Позивача у квартиру. Зміна дверей та відповідно замків обумовлена дуже поганим зовнішнім виглядом дверей та необхідності їх оновлення. Доньки спілкуються з батьком та будь-які перешкоди у Позивача для користування квартирою відсутні.

В жовтні листопаді 2024 році Відповідач з Позивачем обговорювала можливість купити його частку квартири за 10 000,00 дол. США та виплачувати грошові кошти протягом 3 (трьох) років. Позивач відмовився від цієї пропозиції, наполягаючи на розрахунку за частину квартири одночасно з посвідченням договору купівлі-продажу.

Також Відповідач зазначає, що належна їй частка становить 3/8 частини та відповідає 22,5 кв.м. загальної площі (15 кв.м. житлової площі), а тому може бути використана для проживання, вважає що законні підстави для

Позивачу згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.05.2025р, номер інформаційної довідки: 429360633, належить на праві власності 1/8 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 .

Отже, у Позивача є у власності частка в іншій квартирі, якою він може

користуватись.

По-п`яте, Позивач просить стягнути з мене витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що Позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу, до позовної заяви не додано.

Крім того, не надано жодного документу, що підтверджують об`єм наданої правничої допомоги з урахуванням складності судової справи (а.с. 44-48).

Представник Відповідача надала відповідь на відзив на позов, в якому зазначила, що що доводи викладені у відзиві не відповідають вимогам чинного

законодавства, а обставини, на які посилається відповідачка, не мають бути враховані судом при винесенні рішення, виходячи з наступного.

По-перше, твердження Відповідача про те, що отримання компенсації на її частку в спірній квартирі (3/8) буде не відповідати її інтересам та інтересам молодшої - неповнолітньої доньки сторін по справі Дар`ї суперечать дійсним обставинам справи. Позовні вимоги жодним чином не стосуються прав та законних інтересів неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , яка була і залишається зареєстрованою в спірній квартирі. Для неї нічого не змінилось і не зміниться, її права позовом її батька не порушуються. Той факт, що Відповідач зареєстрована в спірній квартирі, не змінює істотних обставин для вирішення позову і має жодного значення.

Тому в цій частині її доводи є нічим іншим, ніж намаганням маніпулювати неповнолітньою дитиною, яка не має жодного відношення до права власності на спірну квартиру.

По-друге, твердження Відповідача про начебто позбавлення її права власності на 3/8 часток спірної квартири суперечить Конституції України та Цивільному кодексу України є безпідставним та необґрунтованим, адже позовні вимоги не передбачають протиправного позбавлення відповідачки права її власності на 3/8 часток квартири. Вартість її частки була внесена на депозит суду до подання позовної заяви ОСОБА_1 саме з метою дотримання прав ОСОБА_2 та забезпечення виплати їй належної та адекватної одноразової компенсації за її частку. Така вимога передбачена діючим законодавством України саме з метою дотримання прав власника частки, яку мають намір припинити. А тому в цій частині доводи Відповідача необґрунтовані та безпідставні.

По-третє, твердження Відповідача про те, що за суму компенсації (354018,38 грн) вона не зможе купити іншого житла, є безпідставним та нічим іншим, ніж маніпуляцією дійсними обставинами. Так, у своєму відзиві вона зазначає про те, що 18.03.2021 року Відповідач продала свою квартиру АДРЕСА_5 за 460 073,37 грн. (за курсом долара на той день це 16 610 доларів США), 306 715,58 грн. - це частка, яку отримала Відповідач за себе та доньку ОСОБА_8 . За вказані грошові кошти не було куплено нею жодної нерухомості, вони не були витрачені на інтереси їхньої з Позивачем родини, яка на той момент ще існувала. А тому Відповідач має грошові збереження, які дають їй можливість придбати окреме житло (гроші від продажу квартири в березні 2021 року та сума компенсації за спірну квартиру.

По-четверте, Відповідач зазначає про те, що вона пропонувала позивачу вирішення їх спірної ситуації навколо квартири. При цьому зазначає про те, що вона пропонувала позивачу викуп його частки за 10 000 доларів США, виплату яких вона розтягне на 3 роки. Але умови не влаштовують Позивача.

Представник Позивача наголошує, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу законні та обґрунтовані (а.с.90-91 зі звороту).

Представник Відповідача надала заперечення, в якому вказала, що з моменту розірвання шлюбу по поточний час, неповнолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно разом з Відповідачем проживає в спірній квартирі. Припинення права спільної часткової власності на 3/8 частини квартири завдасть істотної шкоди інтересам Відповідача та інтересам неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , оскільки позбавить Відповідача можливості належним чином виконувати мої щоденні

обов`язки щодо виховання дитини, передбачені Сімейним кодексом України, оскільки іншого житла на праві власності Відповідач не має.

Зазначила, що позбавлення права власності Відповідача на 3/8 частки квартири не відповідає вимогам ст. 365 ЦК України та суперечить висновкам Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-81цс-11, оскільки таке позбавлення права власності Відповідача завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї з підстав наведих у Відзиві.

Також вказала, що до вказаного заперечення додано проект мирової угоди.

Щодо твердження, що Відповідач, має грошові збереження, які дають їй можливість придбати окреме житло (гроші від продажу квартири в березні 2021 року та сума компенсації за спірну квартиру), Відповідач зазначила, що

гроші від продажу квартири АДРЕСА_5 були передані Позивачу з метою віддати суму боргу сестрі Позивача, оскільки остання позичила частину грошових коштів для придбання спірної квартири.

Ці обставини може підтвердити третя особа моя повнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Отже, станом на поточний момент за грошові кошти в сумі 354 018,38 грн., які внесені на депозитний рахунок суду, неможливо придбати інше житло. Інших коштів, які Відповідач може додати для придбання нерухомого майна, вона не має.

Також Відповідач зазначає, що Позивач, як власник квартири повинен сплачувати за комунальні послуги, однак не робить цього і весь тягар щодо таких платежів лежить на Відповідачеві.

Посилання на той факт, що Позивач не має доступу до квартири у період рідких відпусток (адже перебуває на службі в ЗСУ) та те, що не має ключів, не відповідають фактичним обставинам, оскільки я ніяким чином не перешкоджаю в користуванні Позивачем квартирою. Від отримання ключів Позивач відмовився, посилаючись на те, що ключі йому не потрібні, оскільки він перебуває на службі в ЗСУ (а.с. 96-98).

У судовому засіданні Представник позивача просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Позивач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з підстав, визначених у відзиві, запереченні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 21.08.2025 в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву, в які просила справу розглядати без її участі, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки Відповідач та її молодша донька не мають іншого житла (а.с. 89).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В.(а.с. 40).

15 травня 2025 року ухвалою судді Самарського районного суду міста Дніпра відкрито провадження по вищезазначеній заяві та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с. 41).

06.06.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 44-84).

06.06.2025 від третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 89).

23.06.2025 від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив (а.с. 90-95).

01.07.2025 від представника відповідача ОСОБА_5 надійшло заперечення на відповідь на відзив (а.с 96-100).

08.07.2025 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, в якій одночасно відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про долучення проекту мирової угоди (а.с. 103).

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 17 червня 2015 року, реєстраційний запис у реєстрі № 1013 Позивач, став власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4-5 зі звороту, 17).

Згідно з договором дарування від 18.03.2021 року, Позивач подарував їхній спільній з Відповідачем дочці ОСОБА_3 , 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Дарування квартири проведено за згодою Відповідача, що підтверджено п.7 зазначеного договору (а.с. 56, 17-17 зі звороту).

24 жовтня 2003 року Позивач уклав шлюб з Відповідачем, який було зареєстровано Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції актовий запис № 444, та який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року, було розірвано (а.с. 13, 14-15).

Згідно звіту про оцінку вартості майна вартість усієї квартири АДРЕСА_1 складає 944 049,00 грн. Вартість частини відповідачки складає 354 018,38 грн. (триста п`ятдесят чотири тисячі вісімнадцять грн 38 коп.) (а.с. 20-26).

Відповідно до технічного паспорта з актом від 21.11.2024 Квартира 81 літ. А-5 за адресою АДРЕСА_7 загальною площею 59,3 кв.м. та житловою площею 41,8 кв.м. складається з 3 житлових кімнат (а.с. 6-12).

При зверненні до суду Позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість 3/8 частини квартири, виходячи з ринкової вартості нерухомого майна станом на день звернення до суду в розмірі 354 018,38 грн. (а.с. 34).

Зазначені обставини, а також те, що спірна квартира придбана у період шлюбу та, в силу ст. 60 Сімейного кодексу України, є спільною сумісною власністю подружжя, а саме по 3/8 частки квартири належить Позивачу та Відповідачу не оспорюються сторонами.

В мотивувальний частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року (справа № 206/2292/24) про розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем встановлено:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого повторно 08 травня 2024 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №464.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , виданого повторно 08 травня 2024 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 14-15).

В силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність у Позивача та Відповідача двох дітей від шлюбу, встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року (справа № 206/2292/24) та не потребує надання будь-яких доказів при розгляді цієї справи.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 30.05.2025р. №2025/007178364 місцем реєстрації Відповідача з 18.02.2021 року є АДРЕСА_8 (а.с. 53).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.02.2021р., виданою відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за вих. №541, місцем реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є АДРЕСА_8 (а.с. 55).

З липня 2024 року (після розірвання шлюбу на підставі рішення суду) Відповідач сплачує комунальні послуги самостійно, що підтверджується випискою з карток Відповідача та не спростовано Позивачем (а.с. 61-63).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2021 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сеїдовою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №853, квартира АДРЕСА_5 , 1/4 частини якої належала Відповідачу на праві власності продана іншій особі, що визнано стороною Позивача у судовому засіданні (58-59).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.06.2025р, номер інформаційної довідки: 429703228, відсутнє інше нерухоме майно, яке належить Відповідачу на праві власності (а.с. 60).

По-четверте, Позивач в позовній заяві зазначає, що Відповідач перешкоджає в користуванні квартирою, поміняла замки в дверях, чим істотно порушує його права та інтереси. Відповідач не бажає в добровільному порядку ані продати Позивачу свою частку квартири, ані викупити у Позивача його частку без будь-якого пояснення.

Твердження Позивача щодо порушення його прав та інтересів у зв`язку з тим, що йому перешкоджають у користуванні квартирою, не відповідають фактичним обставинам та не підтверджені будь-якими доказами.

Відповідач ніколи не перешкоджала вільному входу Позивача у квартиру. Зміна дверей та відповідно замків обумовлена дуже поганим зовнішнім виглядом дверей та необхідності їх оновлення. Доньки спілкуються з батьком та будь-які перешкоди у Позивача для користування квартирою відсутні.

З роздруківки з мобільного додатку Viber, яку надала Відповідач та не оспорювала представник Позивача як неналежний чи недопустимий доказ, вбачається що між Позивачем та Відповідачем В жовтні листопаді 2024 року була переписка, в ході якої Відповідачем запропоновано Відповідачеві купити його частку квартири за 10 000,00 дол. США та виплачувати грошові кошти протягом 3 (трьох) років. Позивач відмовився від цієї пропозиції, наполягаючи на розрахунку за частину квартири одночасно з посвідченням договору купівлі-продажу (а.с. 64-76).

Позивачу згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.05.2025 р, номер інформаційної довідки: 429360633, належить на праві власності 1/8 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 77).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Правова оцінка суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За нормами ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При цьому виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Також згідно з висновком щодо застосування відповідних норм права, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18) відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.10.2022 у справі № 757/64512/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 у справі № 648/3137/15-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 у справі № 207/2703/19.

Схожі висновки щодо застосування відповідних норм права в подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.04.2023 у справі № 204/2642/21, в якій зазначено наступне:

Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Крім того за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 у справі № 648/3137/15-ц, спосіб поділу спірного майна, за яким одному і другому з подружжя виділяється окремий житловий будинок, є найбільш прийнятним у цьому випадку, оскільки вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним, нерухомим майном.

Також за висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 12.04.2023 у справі № 207/2703/19 у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Крім того за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 у справі № 648/3137/15-ц, спосіб поділу спірного майна, за яким одному і другому з подружжя виділяється окремий житловий будинок, є найбільш прийнятним у цьому випадку, оскільки вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним, нерухомим майном.

Також за висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 12.04.2023 у справі № 207/2703/19 у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

У постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зробила наступні висновки щодо застосування норм права:

Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Суд ураховує в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України указані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тож суд погоджується з доводами позивача про те, що у ст. 365 ЦК України передбачені випадки, які дозволяють вирішення питання про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації без отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Такий висновок щодо застосування положень ст. 365 ЦК України викладений, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.12.2024 у справі № 161/4599/20.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року в справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року в справі № 629/511/17, від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18. У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15, від 01 червня 2023 року у справі № 344/2399/21, від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21, від 10 січня 2024 року у справі № 344/6767/14 зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Таким чином, у справі, яка переглядається, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників судам належало встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачами вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи питання про застосування положень ст. 365 ЦК України до спірних правовідносин, суд ураховує в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України указані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а також те, що спірна квартира є неподільною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим. Зазначені доводи Позивача є обґрунтованими, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами та не спростовані Відповідачем.

Таким чином, вирішальне значення для вирішення цього спору є відповідь на питання чи завдасть Відповідачу та її неповнолітній донці припинення власності на частку в спірній квартирі істотної шкоди.

Суд не приймає доводи Позивача стосовно наявності у Відповідача іншого житла, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2021 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сеїдовою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №853, квартира АДРЕСА_5 , 1/4 частини якої належала Відповідачу на праві власності продана іншій особі, що визнано стороною Позивача у судовому засіданні.

Іншого житла на праві власності у Відповідача не має, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.06.2025р, номер інформаційної довідки: 429703228.

Суд бере до уваги доводи Відповідача про те, що за суму компенсації вартості її частки у спірній квартирі у розмірі 354018,38 грн вона не зможе купити іншого житла та відхиляє доводи Позивача про наявність у Відповідача коштів від проданої квартири у 2021 році за 306 715,58 грн. Суд зазначає, що не зважаючи на те, що Відповідачем не надано доказів витрат цієї суми коштів, проте з часу продажу квартири минуло більше 4 років, протягом цього часу кошти або їх частина могла бути витрачена, в тому числі на спільні інтереси сім`ї, яка на той час існувала між Позивачем та Відповідачем. Крім цього зазначена сума коштів є незначною та не є вирішальною для придбання Відповідачем нового житла.

Також, при вирішенні спору суд враховую, те, що на час подання позову та вирішення справи у суді, Відповідач проживає у спірній квартирі разом з неповнолітньою донькою, сплачує комунальні послуги, Позивач при цьому у спірній квартирі не проживає, проходить службу в Збройних Силах України, має на праві часткової власності інше житло.

Суд відхиляє доводи Відповідача про те, що у разі припинення права власності Відповідача на частку у спірній квартирі її право користування нею залишиться та не буде оспорюватись Позивачем та відповідно не завдасть шкоди неповнолітній доньці. З цього приводу суд зазначає, що в обґрунтуванні позову Позивач наголошує, що він не може користуватись спірною квартирою через те, що там проживає Відповідач, а квартира є неподільною. Також не спростовано Позивачем того, що донька проживає разом з Відповідачем та не наведено доводів про можливу зміну цієї обставини у майбутньому.

Отже, суд, враховуючи, що спірна квартира є єдиним місцем проживання Відповідача та її неповнолітньої доньки, що Відповідач та дитина іншого житла у власності не мають, що виплата грошової компенсації у визначеному Позивачем розмірі не забезпечує реальної можливості придбати інше житло, а також беручи до уваги правові висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 365 ЦК України, дійшов висновку, що припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі об`єктивно завдасть істотної шкоди інтересам Відповідача та членів її сім`ї, а саме неповнолітній дитині.

Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачам у відшкодуванні понесених ними судових витрат відповідно до положень п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.81,141,259,263-265ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у будинку, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_6

Третя особа ОСОБА_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_7

Суддя В.В. Гаркуша