Справа № 489/2917/25
Провадження № 2-о/489/107/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

присяжних Мустяца Т.Г., Гайдучик Т.І.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Ротар А.Л.,

заінтересованих осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ВЧ НОМЕР_1 Чілей М.В., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 ,

встановив.

22.04.2025 ОСОБА_4 через свого представника адвоката Ротар А.Л. звернулась до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та фактично проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . З 2023 року по теперішній час ОСОБА_5 за місцем свого проживання відсутній. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2024 по справі № 489/4706/23 ОСОБА_5 визнано безвісно відсутнім з 18.04.2023. Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2023 старшого солдата ОСОБА_5 вважають таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання, внаслідок штурмових дій противника поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області, 18.04.2023 при безпосередній його участі у бойових діях та здійснення ним заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації , що пов`язане з виконанням військових обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Наразі у командування Військової частини НОМЕР_1 відсутні відомості про самовільне залишення ОСОБА_5 військової частини. Вжитими заходами встановити місцезнаходження ОСОБА_5 не виявляється можливим. Оголошення ОСОБА_5 померлим має юридичне значення для заявника, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення та реалізація її особистих та майнових прав як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд оголосити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаєві Миколаївської області, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , який загинув в районі населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання за призначенням вході ведення бойових дій - померлим; датою смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати 18.04.2023.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

29.04.2025 від представника заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_1 надійшли письмові пояснення по справі. Згідно вказаних пояснень він наголошує, що достовірною інформацією про смерть особи є результати аналізів ДНК і зіставлення інформації про вилучені людські останки. Проте достовірні докази про смерть ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні. Також зауважував, що заявником не долучено до матеріалів справи доказів подання заяви уповноваженому з питань осіб, зниклих безвісти та відомостей про заходи, які вживалися для розшуку військовослужбовця. Окремо вказував на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій, а такий строк ще не настав.

25.08.2025 на адресу суду від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ротар А.Л. надійшли письмові пояснення, згідно яких вона наполягає на задоволенні заявлених вимог та посилається на правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22.

Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26.08.2025 представник Військової частини НОМЕР_1 Чілей М.В. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Представник заявника ОСОБА_6 заявлені вимоги підтримала.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили суду, що є батьками ОСОБА_5 , їх син дійсно не виходить на зв`язок з весни 2023 року після участі у бойових діях на Донецькому напрямку. Проти задоволення заяви не заперечували.

Представник заінтересованої особи ВЧ НОМЕР_1 Чілей М.В., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, просив врахувати надані суду письмові пояснення та ухвалити рішення на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

07.09.2012 ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_7 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 29). Від спільного проживання в них народився син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30).

ОСОБА_5 з 24.05.2018 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 26.04.2019 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

У відповідності до акту від 08.04.2025 сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . З 2023 року по теперішній час ОСОБА_5 за місцем свого проживання відсутній (а.с. 59).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 24.01.2023 по теперішній час (а.с. 38).

Згідно повідомлення Військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2023 № 110/2/2023, адресованого ОСОБА_1 , її чоловік - гранатометник механізованого відділення механізованого взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ст.солдат ОСОБА_5 , 1989 р.н., зник безвісти в зоні бойових дій 18.04.2023 поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області (а.с. 39).

У відповідності до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Відділенням поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області 27.04.2023 зареєстровано кримінальне провадження № 0000504 за ч. 1 ст. 115 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 26.04.2025 до ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області із заявою звернулась ОСОБА_1 про те, що її чоловік, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ,старший солдат ЗСУ - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у зв`язку зі збройною агресією РФ ніс службу біля населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області, 16.04.2023 не виходить на зв`язок та місцезнаходження останнього невідоме (а.с. 40).

Відповідно до повідомлення Військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2023 № 88п старший солдат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 , та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2023 № 25 признаений на посаду гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти механізованого батальйону. За доповіддю командира 2 механізованого батальйону від 19.03.2023 стало відомо про факт зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_5 . За результатами службового розслідування ст.солдат ОСОБА_5 щник безвісти 18.04.2023 під час виконання бойового завдання в районі н.п. Хромове Бахмутського району Донецької області при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. У командування військової частини НОМЕР_1 відсутні підтверджені відомості про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 або місця служби старшим солдатом ОСОБА_5 (а.с. 41-42).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 01.05.2023 № 1133 службовим розслідуванням встановлено, що достатніх (вичерпних) фактів (відомостей) пр. загибель старшого солдата ОСОБА_5 не здобуто, відомостей про місцезнаходження ОСОБА_5 , а також будь-яких медичних документів, що підтверджують отримання ним тілесних ушкоджень і ступеню їх тяжкості, не здобуто (а.с. 43-47).

У відповідності до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 05.07.2023, наявні відомості про ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 49-50).

Відповідно до довідки від 15.10.2024 № 4890 Військовою частиною НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно в період з 01.02.2023 по 18.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення особорони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с. 51-52).

27.05.2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено рішення по справі № 489/4706/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання особи безвісно відсутнім, відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , визнано безвісно відсутнім з 18 квітня 2023 року.

Свідок ОСОБА_12 , який є сусідом заявника та ОСОБА_5 пояснив, що знає останнього як сусіда, який був мобілізований та в останнє бачив його у березні 2023 року у м. Миколаєві.

Свідок ОСОБА_13 , який пояснив, що заявниця з ОСОБА_5 хрестили його сина ОСОБА_14 12 років тому. Пояснив, що підтримував зв`язок з ОСОБА_5 до лютого 2023 року через сигнал, записуючи голосові повідомлення (вони вдвох були військовими на різних напрямках). Потім з поста заявниці в «Інстарграмі» в 2023 році дізнався, що ОСОБА_5 зник без вісті та не виходить на зв`язок. Намагався зв`затися з ним після цього, але не вийшло.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справ про оголошення особи померлою Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22 виснувала наступне.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

Суд звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи.

Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

Разом з тим, станом на час розгляду справи, а саме 20.03.2025, вказаний наказ втратив чинність. 28.02.2025 Міністерством розвитку громад та територій України затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Згідно вказаного Переліку на територій селища Хромове Бахмутської міської територіальної громади Донецької області бойові дії велись з 24.02.2022 по 11.02.2024.

При цьому ОСОБА_5 зник безвісти 18.04.2023 - в період ведення бойових дій на вказаній території.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.

Матеріали справи та факти, повідомлені свідками, є підставами для того, щоб зробити можливим вірогідне припущення про смерть старшого солдата ОСОБА_5 18.04.2023, який приймав безпосередню участь у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини на території селища Хромове Бахмутської міської територіальної громади Донецької області.

Таким чином, суд встановлює початок перебігу шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, починаючи з 11.02.2024, який станом на час розгляду справи сплинув. Такий правовий висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22.

Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має юридичне значення для заявника, оскільки від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація її особистих та майнових прав як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню. А саме необхідно оголосити громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 в селищі Хромове Бахмутської міської територіальної громади Донецької області при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що згідно ст. 309 ЦПК України, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо буде одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 141, 89, 259, 263-265, 308, 309 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Оголосити громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. М.-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 в селищі Хромове Бахмутської міської територіальної громади Донецької області при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Роз`яснити заявникові, що згідно ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою надіслати рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи

заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ;

заінтересована особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ;

заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 26.08.2025.

Суддя Г.А. Микульшина

Присяжні Т.Г. Мустяца

Т.І. Гайдучик