ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 697/2446/18
Провадження № 22-ц/821/1049/25
Категорія: 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Бобрицька сільська рада Черкаської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бобрицької сільської ради Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є. В., про визнання заповіту недійсним та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, у складі: головуючого судді Деревенський І. І., повний текст рішення складено 31.03.2025,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 4,02 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах Чернишівської сільської ради.

Зазначає, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 23.12.2008 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є. В., за яким вище вказану земельну ділянку заповідала йому.

Пізніше ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 23.05.2017 Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, який було зареєстровано в реєстрі за № 10, згідно якого заповіла все своє майно відповідачу ОСОБА_2 .

Вважає вказаний заповіт недійсним (нікчемним), оскільки оспорюваний заповіт, який був складений та посвідчений секретарем Чернишівської сільської ради Канівського району Черкаської області 23.05.2017 не містить відомостей про місце і час його складання.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Вважає, що оспорюваний заповіт не містить відомостей про дату народження свідків, що є обов`язковою вимогою при посвідченні заповітів у присутності свідків. Крім цього, оспорюваний заповіт, не містить такої обов`язкової вимоги заповіту яка трактується як вільне волевиявлення особи заповідача, оскільки у змісті заповіту відсутній власноручний запис заповідача ОСОБА_4 про те, що заповіт записано з її слів, їй зачитано вголос в присутності свідків та підписано нею власноручно.

Під час посвідчення заповіту 23 травня 2017 року секретарем Чернишівської сільської ради Канівського району Черкаської області, який було зареєстровано в реєстрі за № 10, згідно якого заповідач ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_2 недотримано обов`язкових вимог щодо змісту заповіту, складеного ч.ч. 5, 6 ст. 1253 ЦК України, а також заповіт є нікчемним в силу прямої вказівки закону - ч. 1 ст. 1257 ЦК заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5 «Про затвердження «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» (далі-Порядок 3306/5) затверджено форму посвідчувального напису на заповіті, посвідченому при свідках на бажання заповідача за формою 2 та формою 3, посвідчувальний напис на заповіті від імені особи, яка не може сама прочитати текст заповіту уголос.

Так, посвідчувальний напис на оспорюваному заповіті, посвідченому секретарем Чернишівської сільської ради Канівського району Черкаської області 23 травня 2017 року не містить обов`язкових вимог, а саме:

1.Зі слів кого записано заповіт (відсутнє прізвище, ім`я, по батькові заповідача);

2.Відсутні відомості про причину з якої заповідач не може особисто прочитати текст заповіту уголос;

3.Чи виконано в присутності особи, яка уповноважена посвідчувати заповіт, за його (її) дорученням, в присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним (нею) свідками із зазначенням їх прізвища, імена, по батькові;

4.Запис про те, що заповіт власноручно підписаний заповідачем (прізвище, ім`я, по батькові заповідача) та свідками у присутності особи, уповноваженої посвідчувати заповіти;

5.Особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Також зазначав, що відповідно до довідок № 442 та № 62/1 від 29.05.2018, виданих комунальним закладом «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» ОСОБА_5 хворіла протягом останніх 5 (п`яти) років та за станом здоров`я потребувала постійної сторонньої допомоги та нездатна була до самообслуговування. Діагноз хвороби: церебральний атеросклероз, стареча слабоумість, хронічна десциркуляторна енцефалопатія II-III ступенів, вестибуло-атактичний цефалгічний синдром, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ-Ш ступенів. На думку позивача, внаслідок цих хвороб ОСОБА_4 ніяк не могла розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними на час складання заповіту від 23 травня 2017 року, а тому складений останньою заповіт є недійсним, оскільки заповідач не мала вільного волевиявлення під час його укладення внаслідок своїх хвороб, а також не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У жовтні 2018 року позивач подав заяву до приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Стеблини Є. В. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, але отримав відмову, у зв`язку з тим, що є інший заповіт від 23.05.2017 складений на ім`я ОСОБА_2 . За оспорюваним заповітом відповідачу було видано два Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які повинні бути визнані недійсними.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просить суд визнати заповіт від 23 травня 2017 року, складений ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, недійсним; визнати недійсними Свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області - Стеблиною Є. В., яке зареєстроване в реєстрі № 1217 ННК № 169223 23 вересня 2018 року та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області - Стеблиною Є. В., яке зареєстроване в реєстрі № 1219 ННК № 169224 23 вересня 2018 року; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

РішеннямКанівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано заповіт, складений 23.05.2017 ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області недійсним.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом в спадковому реєстрі, посвідченого 23.09.2018 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є. В., яке зареєстроване в реєстрі №1217, ННК №169223.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом в спадковому реєстрі, посвідчене 23.09.2018 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є. В., яке зареєстроване в реєстрі № 1219, ННК № 169224.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1473,20 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що за своїм психічним станом ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час укладення 23.05.2017 заповіту, який був посвідчений Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за № 10, виявляла ознаки органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 0.9 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним є належно обґрунтованими.

Суд дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що оспорюваний заповіт підлягає визнанню недійсним, тому свідоцтва про право на спадщину за заповітом підлягають визнанню недійсними та скасуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

25 квітня 2025 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2025 року та ухвалити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю та стягнути на її користь судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на покази допитаного в якості свідка лікаря загальної медицини ОСОБА_6 , покази сільського фельдшера ОСОБА_7 .

Зазначає, що суд не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_1 отримав медичні довідки та висновки ЛКК про стан здоров`я ОСОБА_4 у незаконний спосіб. Крім того, підстав для отримання відповідних довідок взагалі не було.

Вважає, що позивач ОСОБА_1 не мав жодних достовірних даних про стан здоров`я ОСОБА_4 у момент укладення заповіту, тому і підстав для звернення в суд з даним позовом немає.

Суд першої інстанції також не здійснив аналіз змісту судового рішення Золотоніського районного суду Черкаської області від 16.07.2021 у справі № 697/67/20 та її тверджень щодо висновку повторної судово-психіатричної експертизи від 03.07.2023 № 687, що він базується на медичних довідках та записах до вкладиша до медичної картки ОСОБА_4 , виготовлених лікарем ОСОБА_6 на припущеннях, заочно, тобто без проведення огляду пацієнтки, як самим лікарем, так і складом лікарської комісії ЛКК.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на покази свідків, заявлених позивачем, на розбіжність показів ОСОБА_1 , допитаного як свідка, та не надав їм відповідну оцінку. При цьому суд не прийняв до уваги, не надав оцінки показам свідків, які безпосередньо спілкувалися із ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Хорошун О. В. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені по справі судові витрати на правничу допомогу.

Зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 зводиться до неправильного сприйняття судом першої інстанції доказів в частині медичної документації ОСОБА_4 , а також показів свідків.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та справедливе, обґрунтоване рішення.

Вказує, що в сукупності докази у даній справі є логічними, послідовними та не суперечать один дному.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 20.03.2018 повторно Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 02 (т. 1 а.с. 8).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Чернишівської сільської ради, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала в домоволодінні по АДРЕСА_1 із своїм сином ОСОБА_9 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті ОСОБА_9 проживала в АДРЕСА_2 із своєю невісткою ОСОБА_2 (т.1 а.с. 16).

З довідки № 1/111, виданої ОСОБА_4 , вбачається, що остання була обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 22.07.2016, з діагнозом «Хронічна атеросклеротична дисцикуляторна енцефалопатія II-III ст., виражений вестибуло-атактичний синдром. Деформуючий остеохондроз колінних та дрібних суглобів». За станом здоров`я потребує допомоги і стороннього догляду, нездатності до самообслуговування. Довідка видавалася терміном на 1 рік, (вих. № 1/111 від 22.07.2016), підписана головою та членами ЛКК ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 (т.1 а.с. 130).

22 липня 2016 року ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» в складі голови ЛКК Ханько Л. С., членів ОСОБА_11 та ОСОБА_6 було видано довідку під № 1/111, в якій був встановлений ОСОБА_4 наступний діагноз «Хронічна атеросклеротична дисциркуляторна енцефалопатія II ступеня, виражений вестибуло-атактичний цефалгічний синдром. Деформуючий остеоартроз колінних та дрібних суглобів» (т. 1 а.с. 10).

Згідно довідки № 442, яка надавалася КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 29.05.2017, вбачається, що вказана довідка була видана ОСОБА_4 , 1924 р.н., яка проживала в с. Черниші, Канівського р-ну, в тім, що вона дійсно хворіє на протязі 5-ти років та за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги, та нездатна до самообслуговування. Вказано діагноз «Церебральний атеросклероз, стареча слабоумість. Хронічна атерослеротична та дисцикуляторна енцефалопатія, вестибуло-тактичний, цефалгічний синдром». Довідка була видана по місцю вимоги, підписана дільничним лікарем, лікарем загальної медицини ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до довідки № 1/62, яка була видана ОСОБА_4 КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради», вбачається, що остання була обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 29.05.2017. Встановлено діагноз: «Церебральний атеросклероз, стареча слабоумість. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІП ст. вестибуло-атактичний, цефалгічний синдром. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ-В ст.». За станом здоров`я потребує стороннього догляду та нездатна до самообслуговування. Довідка видана для пред`явлення по місцю роботи, підписана головою ЛКК Ханько Л. С. та членами ЛКК ОСОБА_11 , ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 132).

Згідно довідки № 62/1, вихідний № 62/1 від 29.05.2017, виданої ОСОБА_4 , вбачається, що вона була обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 29.05.2017, встановлено діагноз «Церебральний атеросклероз, стареча слабоумість. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІП ст., вестибуло-атактичний, цефалгічний синдром. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ-В ст.», за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги та нездатності до самообслуговування терміном на 1 рік. Довідка підписана головою ЛКК ОСОБА_10 , членами ЛКК ОСОБА_11 , ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до копії довідки № 4/172, виданої ОСОБА_4 , вбачається, шо остання була обстежена ЛКК КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги Канівської районної ради» 01.09.2017 (вих. № 4/172 від 01.09.2017) з діагнозом «Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія з вираженим вестибуло-атактичним синдром. Деформуючий остеохондроз колінних суглобів III ст. Ішемічна хвороба серця Атеросклеротичний кардіосклероз СН-2». За станом здоров`я потребує сторонньої допомоги, стороннього догляду та нездатності до самообслуговування. Довідка видавалася терміном на 1 рік, була підписана головою ЛКК ОСОБА_10 та членами ЛКК ОСОБА_11 , ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 94).

З листа від 23.11.2018 № 4496/0103 направленого Канівською центральною районною лікарнею, вбачається, що ОСОБА_4 померла на дому, у зв`язку з чим лікарське свідоцтво про смерть було видане Канівським центром ПМСД, інша юридична особа - головний лікар ОСОБА_12 , у володінні даного закладу знаходиться амбулаторна карта ОСОБА_4 . За даними обліку перебування хворих у стаціонарах, ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні в Канівській ЦРЛ з 2013 по 2018 роки не перебувала (т. 1 а.с. 73).

Згідно із запитом суду з КНП «Канівська ЦПМСД» надійшла відповідь за № 1521/01-03 від 05.12.2018, до суду направлено додаток до амбулаторної медичної картки 3314, а також зазначено, що амбулаторна медична картка в КНП «Канівський ЦПМСД» - відсутня (т. 1 а.с.79).

З інформації, яка надалася фельдшером с. Черниші та Піщальники Канівського р-ну, вбачається, що у фельдшерських пунктах в с. Черниші та Піщальники амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в наявності немає (т. 1 а.с.171).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена 21.03.2018 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є. В. за № 15/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі сформованим 21.03.2018 за № 51303247 та копією спадкової справи № 15/2018 (т.1 а.с., 15, 26-72).

Згідно заповіту ОСОБА_4 , складеного 23.12.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 5584, посвідченого приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є. В., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , попередньо ознайомлена з правовими наслідками недодержання при вчиненні вимог закону, усвідомлюючи природу даного правочину та значення своїх дій перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, не обмежена у встановленому порядку, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належне їй на праві особистої приватної власності майна, що складається з земельної ділянки, площею 4,02 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах Чернишівської сільської ради. Канівського району, Черкаської області, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_4 , заповіт до підписання прочитаний вголос заповідечем ОСОБА_4 і власноручно підписаний нею об 11-ій годині 00 хвилин у присутності нотаріуса (т.1 а.с. 9).

Відповідно до заповіту, складеного 23.05.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 10, посвідченого секретарем Чернишівської сільської ради Канівського району Черкаської області Сіранчук О. Ю., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і психічного на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє рухоме і нерухоме майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, що вона за законом буде мати, заповіла ОСОБА_2 , 1954 року народження. Вказано про те, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не може сама прочитати текст заповіту заповіт посвідчений в присутності свідків: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Заповіт підписаний власноручно ОСОБА_4 та вголос прочитаний свідками та підписаний ними. Особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність їх перевірено (т. 1 а.с. 47).

Згідно з матеріалами спадкової справи, 21.03.2018 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , до нотаріуса звернувся позивач ОСОБА_1 (заява № 51), який зазначив, що спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_4 він приймає, крім того 22.08.2018 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , до нотаріуса звернулася відповідач ОСОБА_2 (заява № 161), яка також зазначила, що спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_4 вона приймає (т. 1 а.с. 28, 44).

Відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 257/02-31 від 16.10.2018, виданої приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є. В., у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 4,0195 га., кадастровий номер :01:001:0062, цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Канівський район, Чернишівська сільська рада, яка залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 відмовлено, у зв`язку з тим, що останній заповіт, посвідчений Чернишівською сільською радою Канівського району Черкаської області, 23.05.2017, за реєстровим № 10, був складений на все рухоме і нерухоме майно, попередній заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є. В., 23.12.2008, за реєстровим № 5584, скасовується. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, нотаріусом 19.09.2018 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4.0195 га., кадастровий номер :01:001:0062, цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Канівський район, Чернишівська сільська рада, згідно волі спадкодавця на ім`я ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 13-14).

Згідно з копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі № 1217, виданого 19.09.2018, ОСОБА_2 прийняла спадщину, яка складається, з земельної ділянки площею 1,1900 га., кадастровий номер :01:001:0403, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Черкаська область, Канівський район, Чернишівська сільська рада, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ № 299128, виданого Канівською районною державною адміністрацією, 22.09.2010 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 75, 15.10.2010 (т.1 а.с. 68, 92).

У вказаному Свідоцтві зазначено, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-8, виданого Канівською районною державною адміністрацією Черкаської області, 13.09.2018, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровані.

Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Експлікація земельних угідь: сіножаті - 1,1900 га.

Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі № 1219, виданого 19.09.2018, вбачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, яка складається, з земельної ділянки площею 4.0195 га., кадастровий номер :01:001:0062, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Черкаська область, Канівський район, Чернишівська сільська рада, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ № 168375, виданого Канівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 8, 27.09.2004 (т.1 а.с. 90).

Зазначено, що реєстрація права власності ОСОБА_4 на вищезазначену земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 17.09.2015 Канівським міськрайонним управління юстиції, право власності зареєстровано за № 11276519, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 018, виданим Канівською районною державною адміністрацією Черкаської області, 13.09.2018, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровані.

Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Експлікація земельних угідь: рілля - 4,0195 га (т. 1 а.с. 90).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 про злочин по факту шахрайства та підробки медичної довідки, вбачається, що з липня 2016 року після смерті чоловіка вона доглядала свою 93-річну свекруху ОСОБА_4 та отримувала соціальну допомогу по догляду. 07.07.2017 їй повідомили, що вона має поновити довідку, у зв`язку з чим звернулася до дільничого терапевта ОСОБА_6 , який заявив, що довідка за № 1/62 по протоколу № 69 була отримана 29.05.2017 ОСОБА_1 , який пред`явив оригінал заповіту на себе від заповідача ОСОБА_4 . Діагнози, які вказані у зазначеній довідці, не відповідають дійсності, зроблені без огляду лікарів і консультації спеціалістів, а саме психіатра.

Довідка була отримана депутатом селищної ради Табачним В. М., яка потрібна йому для здійснення шахрайських дій, а саме визнання заповіту від 23.05.2017, посвідченого секретарем Чернишівської сільської ради в присутності двох свідків, нікчемним.

Просила перевірити факти шахрайства та підробки медичної довідки, якими отримувач ОСОБА_1 та лікарі комісії ЛКК ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 намагалися зробити за поставленим діагнозом «стареча слабоумість» абсолютно неспроможність особи у момент вчинення правочину 23.05.2017 розуміти значення своїх дій. В діях комісії вбачала ознаки злочину, передбаченого ст. 366 КК України - як службове підроблення (т. 1 а.с. 158).

З листа від 03.08.2017 за вих. № 20-Т-773кц направленого ГУНП в Черкаській області Табачній Л. О., вбачається, що за відомостями вказаними у зверненні відповідача Канівським ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області проводилася перевірка відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». В ході перевірки слідчим відділом Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП ознак кримінального правопорушення не виявлено і підстав внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається, оскільки порушені у зверненні питання не відносяться до компетенції органів Національної поліції, їх вирішення можливе лише в судовому порядку, так як мають місце цивільно-правові відносини. Також проінформували відповідачку, що вона має право на ознайомлення з матеріалами перевірки за зверненням, звернувшись до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, та в разі незгоди з результатами проведеної перевірки та прийнятими рішенням, оскаржити його в порядку передбаченому ст.ст. 303-308 КПК України (т.1 а.с. 159).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2021 року, яке постановою Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року залишене без змін, у задоволенні позову ОСОБА_2 до КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської районної ради про визнання дій лікарів незаконними та довідок не дійсними відмовлено (т. 2 а.с. 150-159).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 139 від 17.03.2020, експертна комісія прийшла до висновку, що на час укладення заповіту 23.05.2017 у ОСОБА_4 виявлялися прояви органічного психічного розладу: амнестичної форми судинної деменції (недоумства) - через що на вказаний період часу вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

У висновку зазначено про те, що згідно вкладишу до амбулаторної карти № 3314 відмічалися скарги підекспертної на загальну слабкість, головний біль, головокрутіння, втрату пам`яті.

Експерт проаналізував покази свідків та дійшов висновку, що покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 клінічно достовірно вказують на хворобливі порушення регуляції поведінки підекспертної, про виражені зміни її психіки, які досягали рівня деменції (недоумства) з грубими розладами пам`яті, проявами амнестичної дезорієнтації, з маячними ідеями обкрадання (говорила, що якісь хлопці покрали у неї піджаки), називала продавщицю магазину своєю нянею, яка веде її додому, про грубі розлади її адаптаційних можливостей і соціального функціонування.

При цьому експертна комісія критично віднеслася до пояснень свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , що сама підекспертна була ініціатором посвідчення заповіту, що вона обговорювала з дочкою питання відносно заповіту на землю, що це була «старенька, слабенька жінка, завжди охайна, усміхнена, привітна». У наведених показах ОСОБА_14 та ОСОБА_13 відмічені характерні для судинних хворих елементи зовнішньої збереженості впорядкованої поведінки у звичних домашніх умовах, що маскувало прояви психічних розладів.

Також судово-психіатрична експертна комісія критично віднеслася до довідок лікарняно-консультивної комісії Канівського центру первинної медико-санітарної допомоги, які надавалися 22.07.2016 до складання заповіту та 29.05.2017 і 01.09.2017 після його складання. У зв`язку з тим, що у вказаних довідках діагнози, в тому числі «стареча слабоумість», були встановлені без обстеження підекспертної лікарями ЛКК та лікаря загальної практики сімейної медицини, та без опису її психічного стану, окрім скарг на головний біль, головокрутіння, втрату пам`яті, які відмічені у вкладиші до амбулаторної карти N3314 від 22.07.2016 до складання оспорюваного заповіту. Тому, судово-психіатрична експертна комісія не використовувала вказані довідки ЛКК для аргументації діагностичних даних і експертних висновків (т.2 а.с.76-82).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 687 від 03.07.2023, експертна комісія надала наступні відповіді на питання постановлені в ухвалі суду від 15.11.2022, а саме: відповіді на питання № 1, 2, 4 знаходиться поза межами компетенції судово-психіатричного експерта; відповідь на питання № 3: у період часу, до якого відноситься складання заповіту 23.05.2017 ОСОБА_4 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 0.9 за МКХ-10).

Відповідь на питання № 5: у період часу, до якого відноситься складання заповіту 23.05.2017, ОСОБА_4 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому, у висновку також зазначено про те, що згідно наданої медичної документації підекспертна тривалий час перебувала під спостереженням сімейного лікаря з приводу атеросклеротичного ураження судин головного мозку 15.07.2016 оглядалась лікарем на дому, при цьому надавала скарги на загальну слабкість, головні болі, запаморочення, втрату пам`яті; з діагнозом: «Хронічна атеросклеротична дисциркуляторна енцефалопатя другого-третього ступеню, виражений вестибуло-атактичний синдром, деформуючий остеоартроз колінних і дрібних суглобів» вона направлялася на лікарсько-консультаційну комісію, якою, відповідно до наданого протоколу ЛКК № 76, оглядалась 22.07.2016 та їй встановлювався діагноз: «Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія другого-третього ступеню, виражений вестибуло-атактичний, цефалгічний синдроми, деформуючий остеоартроз колінних і дрібних суглобів», було видано довідку терміном на один рік, що за станом здоров`я вона потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування. Повторно оглядалась лікарем на дому 31.08.2017 та їй встановлювався діагноз: «Хронічна атеросклеротична дисциркуляторна енцефалопатія другого-третього ступеню, виражений вестибуло-атактичний синдром. Деформуючий остеоартроз колінних та дрібних суглобів. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Серцева недостатність, друга стадія». Відповідно до протоколу засідань ЛКК №121 від 01.09.2017 встановлювався вищезазначений діагноз та видавалась довідка, що вона за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування.

Клінічна картина дисциркуляторної енцефалопатії другого-третього ступеню визначається наявністю когнітивних, мнестичних, дискоординаційних порушень.

Показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 узгоджуються із зазначеними вище даними медичної документації та клінічно достовірно вказують на хворобливі регуляції поведінки підекспертної з грубими розладами пам`яті, проявами амнестичної дезорієнтації, втратою здатності до самообслуговування та соціального функціонування.

Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 про відсутність у підекспертної розладів психічної діяльності не узгоджуються з даними медичної документації, наданої для проведе експертизи.

Таким чином, згідно даних медичної документації, з урахуванням клініко-експертних уявлень діяльності (грубі мнестичні розлади, дезорієнтування, безпорадність, які супроводжувалися неврологічними порушеннями у вигляді вестибуло-атактичного синдрому), зокрема, дані про те, що вищенаведені порушення мають хронічний та постійний характер, дозволяють зробити висновок, що у період часу, до якого відноситься підписання нею заповіту 23.05.2017, ОСОБА_4 виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 0.9 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 3 а.с. 242-249).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Хорошун О. В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до визначення, яке міститься в ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 202 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право відповідно до закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно з ч. 2 ст. 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За змістом ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення, недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (див., зокрема, постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 161/17119/16-ц, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2021 року в справі № 307/3040/19).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц звертав увагу, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Тобто, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, необхідною обставиною є абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 2-25/11, від 17 січня 2024 року у справі № 301/920/15-ц.

В справі про оспорювання правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивач має довести не тільки стан фізичної особи в момент вчинення правочину (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), але й те що під впливом такого стану фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19).

Належним і достовірним доказом у справі, який підтвердив би чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути висновок посмертної судово-психіатричної експертизи (див. постанову Верховного Суду від 10 вересня 2024 року у справі № 295/11526/22 (провадження № 61-9111св24)).

У ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1 - ч. 3 ст. 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У постанові від 30 серпня 2023 року в справі № 317/1029/20 (провадження №61-11588св22) Верховний Суд зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У справі, що переглядається при зверненні з позовом про визнання заповіту, складеного ОСОБА_4 23.05.2017, недійсним ОСОБА_1 зазначав, що оспорюваний заповіт, яким ОСОБА_4 склала новий заповіт, скасувавши попередній заповіт на його ім`я, був укладений перед самою її смертю, наміру його укладати вона ніколи за життя не виказувала. Вважає, що оспорюваний правочин вона вчинила у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції було призначено та проведено дві судово-психіатричні експертизи.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 139 від 17.03.2020, експертна комісія прийшла до висновку, що на час укладення заповіту 23.05.2017 у ОСОБА_4 виявлялися прояви органічного психічного розладу: амнестичної форми судинної деменції (недоумства) - через що на вказаний період часу вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 687 від 03.07.2023, експертна комісія надала наступні відповіді на питання постановлені в ухвалі суду від 15.11.2022, а саме: Відповіді на питання № 1, 2, 4 знаходиться поза межами компетенції судово-психіатричного експерта; Відповідь на питання № 3: у період часу, до якого відноситься складання заповіту 23.05.2017 ОСОБА_4 виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 0.9 за МКХ-10).

Відповідь на питання № 5: у період часу, до якого відноситься складання заповіту 23.05.2017, ОСОБА_4 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З вказаних висновків вбачається, що такого висновку експертні комісії дійшли, вивчивши, дослідивши матеріали цивільної справи та надавши професійну оцінку отриманій інформації.

Зокрема, експерти детально проаналізували покази свідків та мотивували підстави їх врахування та відхилення певних показів.

Слід зауважити, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 139 від 17.03.2020 судово-психіатрична експерта комісія критично віднеслася до довідок лікарняно-консультивної комісії Канівського центру первинної медико-санітарної допомоги, які надавалися 22.07.2016 до складання заповіту та 29.05.2017 і 01.09.2017 після його складання. У зв`язку з тим, що у вказаних довідках діагнози, в тому числі «стареча слабоумість», були встановлені без обстеження підекспертної лікарями ЛКК та лікаря загальної практики сімейної медицини, та без опису її психічного стану, окрім скарг на головний біль, головокрутіння, втрату пам`яті, які відмічені у вкладиші до амбулаторної карти N3314 від 22.07.2016 до складання оспорюваного заповіту. Тому, судово-психіатрична експертна комісія не використовувала вказані довідки ЛКК для аргументації діагностичних даних і експертних висновків.

Тобто експертна комісія, не врахувавши вищевказані довідки, дійшов висновку про наявність підстав вважати, що на час укладення заповіту 23.05.2017 ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Крім того, слід зазначити, що відповідач ОСОБА_2 зверталась до суду із позовом до КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської районної ради про визнання дій лікарів незаконними та довідок не дійсними.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2021 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вказані рішення ОСОБА_2 не оскаржувались в касаційному порядку.

Тому доводи скаржника, що оспорюване рішення ґрунтується на недійсних довідках спростовуються матеріалами справи.

На ряду з цим, суд першої інстанції детально проаналізував всі матеріали справи та обґрунтовано урахував, що висновки експертиз узгоджуються з показами свідків. Тому оцінку доказів суд першої інстанції здійснив відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України (оцінка доказів).

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для визнання недійсним заповіту від 23.05.2017.

Щодо свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.09.2018 приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є. В., яке зареєстроване в реєстрі № 1219, ННК № 169224, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 752/18506/20 (провадження № 61-2434св23) зазначено, що «аналіз ст. 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину».

У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 335/13418/18 (провадження № 61-15300св20) вказано, що: «у ст. 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише про відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зроблено висновок, що «свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва)».

Зазначене враховано судом першої інстанції, який дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та задоволення позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати ОСОБА_2 не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

О. В. Карпенко