РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/848/25

Провадження № 2/293/524/2025

26 серпня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черняхівської державної нотаріальної контори, третя особа - Черняхівська селищна рада, про зняття заборони (обтяження) на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПРАВИ

23.07.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, за змістом якого просить зняти заборону (обтяження) на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 309598, зареєстрованого 24.03.2006 Черняхівською державною нотаріальною конторою, архівний номер: 1994891ZHITOMIR12, архівна дата: 07.04.2000, дата виникнення 09.04.1964, № реєстра: 34, внутр. № 3C012E2825F1332D4329.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано ОСОБА_1 12.09.2024 року за №56676619.

Однак, під укладення договору з енергопостачальною компанією та оновлення даних стосовно права власності на будинок АДРЕСА_1 стало відомо, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про накладення обтяження: заборона на житловий будинок АДРЕСА_1 . Заборона вчинена Черняхівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Горбачевського х/пр./пункт.

Звернувшись до державно нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори, позивач отримала інформацію про те, що вказана заборона на відчуження нерухомого майна знята 05.10.1977 року, тому запис про заборону на відчуження нерухомого майна є помилковим.

Позивач вказує, що в позасудовому порядку не має можливості вирішити питання про скасування заборони на відчуження нерухомого майна, а існуванням вказаного обтяження позбавляє її права вільно розпоряджатись своєю власністю.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.07.2025 справа №293/848/25 передана на розгляд судді Збаражському О.М.

24.07.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначив на 26.08.2025.

26.08.2025 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. Згідно поданої заяви від 26.08.2025 представник позивача Чайківська Н.М. просила розглядати справу без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити.

Черняхівська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, згідно заяви від 06.08.2025 державний нотаріус Пилипчук В.І. просив розглядати справу без його участі.

Черняхівська селищна рада згідно поданої заяви від 26.08.2025 просила розглядати справу без участі їх представника, при прийнятті рішення покладались на розсуд суду.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 26.08.2025 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд склав вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 11.05.1982 року, рішенням виконавчого комітету Черняхівської селищної Ради Житомирської області від 30.12.1993року; актом прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських споруд від 19.02.1987, довідкою виданою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» за №471 від 10.09.2024, витягом з Державного реєстру речових прав сформованого 16.09.2024 (а.с.13-16,17-18,19,20,21,26).

Із листа Черняхівської державної нотаріальної контори №01-16 від 15.07.2025року вбачається, що згідно реєстру для реєстрації заборон на будинки та алфавітної книги для реєстру заборон за 1964 рік наявний запис по забороні від 09.04.1964 року за повідомленням Горбашівського хлібоприймального пункту на ім`я ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 за реєстровим №26. Згідно відмітки в реєстрі заборон на будинки за 1964 рік заборона знята 05.10.1977 року (а.с.27).

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером 3009598 вчинений запис про заборону (архівний запис) відчуження об`єктів нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , підстава обтяження: АДРЕСА_2 , власник нерухомого майна: ОСОБА_2 (а.с.26).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 5 частини першої статті 2 цього Закону: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: зокрема, заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші обтяження відповідно до закону.

При цьому необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 вказаного Закону). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч.3 ст. 3 вказаного Закону). З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Законом до обтяжень віднесені: зокрема, заборона відчуження, арешт нерухомого майна, іпотека, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Наявні обтяження за умови відсутності у самого обтяжувача будь-яких претензій майнового характеру до власника майна порушує право власності позивачки, оскільки вона наразі обмежена у можливості реалізації своїх прав, у зв`язку із чим таке порушене право підлягає судовому захисту.

Розглядом справи встановлено, що заборона відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 була знята 05.10.1977 року, що підтверджується листом державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори від 15.07.2025 за №01-16 та не заперечується відповідачем, з часу внесення заборони в Єдиний реєстр пройшов тривалий час, однак у вказаному реєстрі заборона зареєстрована, від Горбашівського хлібоприймального пункту до позивача не було вимог чи претензії про погашення боргу або виконання іншого зобов`язання.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи визнання позову відповідачем, наявність заборони на майно позивача, неможливість скасування заборони в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом скасування такої заборони відчуження з нерухомого майна, а відтак і про задоволення позову.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України. Враховуючи, що спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Зняти заборону (обтяження) на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 3009598, зареєстрованого 24.03.2006 Черняхівською державною нотаріальною конторою, архівний номер: 1994891ZHITOMIR12, архівна дата: 07.04.2000, дата виникнення 09.04.1964, № реєстра: 34, внутр. № 3C012E2825F1332D4329.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

Черняхівська державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: 12301, Житомирська область, с-ще Черняхів, вул. Шевченка, 4,

Третя особа:

Черняхівська селищна рада, адреса місцезнаходження: 12301, Житомирська область, с-ще Черняхів, майдан Рад, 1,

Повне рішення складено та підписано 28.08.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ