КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1459/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 754/9598/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Зотько Т.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції місто Київ про нарахування заборгованості зі сплати аліментів,

встановив:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про нарахування заборгованості зі сплати аліментів - залишено без задоволення.

02 травня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - Петренко А.С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення про нарахування заборгованості зі сплати аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 500 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову правничу допомогу у повному обсязі.

Вважає, що докази платіжних операцій є недійсними, оскільки платіжні інструкції, які були надані представником відповідача, не можуть підтверджувати готівкові операції за квитанціями до прибутково-касових ордерів. Звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 - громадянка росії та не перебуває на території України, а відтак не могла особисто підписати документи та передати готівкові кошти адвокату за послуги правової допомоги.

Просить звернути увагу суду на платіжну інструкцію Р24АР24АD5885, яка виписана не відповідачем ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 , яка не є стороною у справі, а також на дати фінансових операцій в платіжних інструкціях ПАТ КБ «Приват банк», які не відповідають датам у квитанціях до прибутково-касових ордерів, що були долучені до матеріалів справи, як докази платіжних операцій.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив додаткове рішення скасувати та відмовити у стягненні витрат позивача на правову допомогу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про нарахування заборгованості по сплаті аліментів, згідно з вимогами якої просив суд скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 12.06.2023 року; зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві зробити новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з листопада 2020 року до червня 2023 року посилаючись на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року та положення законодавства України про мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, а саме: не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві вчинити процесуальні дії по скасуванню арешту з майна позивача, зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати спричинені йому збитки, зазнані в ході судового розгляду справи.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про нарахування заборгованості зі сплати аліментів - залишено без задоволення.

02 травня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - Петренко А.С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 23 250 грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення про нарахування заборгованості зі сплати аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 500 грн. В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції, виходив з обсягів та складності справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, враховував критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, тому суд вважав наявними підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених на правову допомогу, у розмірі 19 500 грн.

Разом з тим, вимога представника відповідача щодо відшкодування судових витрат за прибуття у судове засідання 07.11.2023 року у розмірі 1250 грн. та прибуття у судове засідання 14.12.2023 року - у розмірі 2500 грн., не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судові засідання проведенні не були, отже й участі у вказаних судових засіданнях представник не брала, а тому суд вважав відсутніми підстави для стягнення даних витрат на користь відповідача.

З висновком суду першої інстанції про визначення розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню на користь відповідача, колегія суддів погоджується не у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У п. 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»

Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога відповідачу ОСОБА_2 надавалась в межах розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про нарахування заборгованості зі сплати аліментів адвокатом Петренко А.С., повноваження якої як представника ОСОБА_2 підтверджується ордером серії АІ № 1451783 від 01.09.2023 року.

Представництво інтересів ОСОБА_2 в суді першої інстанції здійснювалось адвокатом Петренко А.С. на підставі договору про надання правничої допомоги № 17/05/22 від 17 травня 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та Петренко Анною Сергіївною.

В пункті 1.1 договору передбачено, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим цим договором.

В пункті 1.7 договору сторони погодили, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках цього договору.

Відповідно п.1 додатку №10 від 25 серпня 2023 року до договору № 17/05/22 про надання адвокатом правової допомоги від 17.05.2022 року вартість послуг складається з:

- аналізу та вивчення матеріалів цивільної справи № 754/9598/23, консультація щодо правової позиції захисту-1500 грн.

- складання відзиву, направлення сторонам та подача до суду - 3000 грн.

- складання та подача адвокатських запитів на збирання доказів, складання та подача клопотань, в межах справи № 754/9598/23, вартість за кожний окремий документ - 1500 грн.

- участь у судових засіданнях в межах справи, вартість за кожне судове засідання - 2500 грн. (у разі якщо судове засідання не відбулось, проте адвокат прибув на судове засідання, сплата здійснюється у розмірі 1250 грн.),

- складання заяви про ухвалення додаткового рішення суду у справі, направлення сторонам та подача до суду - 2000 грн.

Факт надання правничої допомоги адвокатом Петренко А.С. відповідачу ОСОБА_2 за додатком № 10 до договору № 17/05/22 від 17 травня 2022 року в рамках розгляду справи про нарахування заборгованості по сплаті аліментів підтверджується актом про надання послуг № б/н від 26 квітня 2024 з детальним переліком виду робіт ( послуг), що надавалася ОСОБА_2 , та розрахунком загальної вартості такої допомоги.

Так, згідно з актом про надання послуг № б/н від 26 квітня 2024 року, на виконання умов договору виконавець надав клієнту наступну правничу допомогу межах цивільної справи № 754/9598/23:

- аналіз та вивчення матеріалів цивільної справи № 754/9598/23, консультація щодо правової позиції захисту 25.08.2023 року - 1500 грн.

- складання відзиву на позовну заяву про нарахування заборгованості зі сплати аліментів у справі № 754/9598/23 від 04.09.2023 року, направлення сторонам та подача до суду - 3000 грн.

- складання та направлення адвокатського запиту до Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ від 04.12.2023 року - 1500 грн.

- 20.09.2023 року за прибуття та участь у судовому засіданні у Деснянському районному суді м. Києва - 2500 грн.

- 07.11.2024 року за прибуття на судове засідання у Деснянському районному суді м.Києва - 1250 грн.

- 14.12.2023 року за прибуття та участь у судовому засіданні у Деснянському районному суді м. Києва - 2500 грн.

- 08.02.2024 року за прибуття та участь у судовому засіданні у Деснянському районному суді м. Києва - 2500 грн.

- 01.04.2024 року за прибуття та участь у судовому засіданні у Деснянському районному суді м. Києва - 2500 гри.

- 22.04.2024 року за прибуття та участь у судовому засіданні у Деснянському районному сулі м. Києва у справі - 2500 грн.

- складання заяви про ухвалення додаткового рішення суду у справі № 754/9598/23. направлення сторонам та подача до суду - 2000 грн.

Загальна сума наданих послуг згідно з актом № б/н від 26 квітня 2024 року становить 23 250 грн.

На підтвердження сплати виконаних робіт, до суду надано копії платіжних інструкції АТ КБ «Приватбанк»: від 25.08.2023 року - на суму 1500 грн, від 01.09.2023 року - на суму 3000 грн., від 05.12.2023 року - на суму 1500 грн., від 17.01.2024 року - на суму 1500 грн., від 07.11.2023 року - на суму 1250 грн., від 15.12.2023 року - на суму 2500 грн., від 09.02.2024 року - на суму 2500 грн., від 01.04.2024 року - на суму 2500 грн., від 22.04.2024 року - на суму 2500 грн., від 27.04.2024 року - на суму 2000 грн. ( а.с. 194 - 204, т. 1).

У зазначених платіжних інструкціях платником зазначена ОСОБА_2 , код платника - НОМЕР_1, а отримувачем - Петренко А.С .

З матеріалів справи вбачається, що 09 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Однак, визначаючи розмір судових витрат на правову допомогу в сумі 19 500 грн., судом першої інстанції належним чином не було враховано клопотання позивача ОСОБА_1 про неспівмірність зазначеної суми з реальним обсягом такої допомоги, необґрунтованість заявленої суми судових витрат відповідно до обсягу наданих послуг, предметом спору та складністю справи, невідповідність критерію розумності їхнього розміру.

Враховуючи наявність заперечень сторони позивача, колегія суддів вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат відповідача на правову допомогу є завищеним.

Зокрема, колегія суддів вважає, що послуги «за прибуття та участь у судовому засіданні у Деснянському районному суді м. Києва 20.09.2023 року, 08.02.2024 року, 01.04.2024 року, 22.04.2024 року» заявлений розмір витрат за участь у судових засіданнях у розмірі по 2500 грн. за кожне засідання є очевидно завищеним, оскільки предмет спору в цій справі є нескладним, не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, а тривалість судових засідань була різною й становила : 20 вересня 2023 року - 5 хвилин, 08 лютого 2024 року - 50 хвилин, 01 квітня 2024 року - 35 хвилин, 22 квітня 2024 року - 1 година 20 хвилин.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 137, 141 ЦПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. (висновок у постанові Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі № 909/260/23).

Крім того, послугу «складання заяви про ухвалення додаткового рішення суду та подача до суду у розмірі 2000 грн.» неможливо віднести до надання правової допомоги, оскільки фактично є заявою про надання доказів понесених витрат.

Відповідно до постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22 «заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню»

Отже, вищевказані обставини підлягали врахуванню при вирішенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, з урахуванням заяви іншої сторони щодо неспівмірності таких витрат із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій , обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для зменшення суми витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 із суми 19 500 грн. до суми в розмірі 10 000 грн.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги позивача, що в матеріалах справи відсутні належні докази оплати послуг адвоката, апеляційний суд відхиляє, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). При цьому з матеріалів справи вбачається, що адвокатом Петренко А.С. надано платіжні інструкції АТ КБ «Приватбанк» про сплату відповідачем на її рахунок коштів за надання правової допомоги.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та вимогам цивільного процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного додаткового рішення в частині визначення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року - змінити в частині розміру витрат на правничу допомогу, визначивши, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сума витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду із підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.