ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/276/25

Провадження № 22-ц/820/1775/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року (суддя Зеленська В.І.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (далі - ПрАТ «АСК «Скарбниця»), треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.11.2023 близько 17 год. 20 хв. на перехресті автодороги Н-25 сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів» на з`їзді до вул. Енергетиків м. Нетішин Хмельницької обл., відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Смерть ОСОБА_8 спричинена відкритою проникаючою черепно-лицевою травмою з переломом кісток склепіння та основи черепа, кісток лицевого скелету, забоєм головного мозку з крововиливами під оболонки головного мозку та масивною зовнішньою крововтратою із ушкоджених судин основи черепа з аспірацією крові. Між отриманими потерпілим ОСОБА_8 внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. За фактом ДТП 15 листопада 2023 року внесені відомості до ЄРДР за № 0000753 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого відділу РЗСТ СУГУ Національної поліції в Хмельницькій області кримінальне провадження № 0000753 закрите за відсутністю в діянні водія ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

У зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_8 внаслідок ДТП, яке мало місце 15.11.2023, було завдано матеріальної та моральної шкоди його близьким родичам, зокрема, дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на 15.11.2023 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_7 була застрахована у ПрАТ «АСК «Скарбниця». Відповідач відмовив у здійсненні страхового відшкодування з тих підстав, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 15.11.2023 та в якій загинув ОСОБА_8 , не є страховим випадком. Проте, позивач вважає таку відмову безпідставною і незаконною, так як смерть потерпілого ОСОБА_8 була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Тож відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження щодо нього не звільняє його страховика ПрАТ «АСК «Скарбниця» від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Із урахуванням викладеного, позивачка просила суд:

1) стягнути з ПрАТ «АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 : страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника для неповнолітньої дитини ОСОБА_2 в сумі 80400 грн.; моральну шкоду в сумі 16080 грн.; 459,93 грн. пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 47,58 грн. - 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 24000 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги;

2) в порядку ч.10 ст.265 ЦПК України приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки та пеня, зазначити в рішенні про нарахування 3 % річних та пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а саме: органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення в порядку ч.10 ст.265 ЦПК України нараховувати -3% річних на суму основного боргу, починаючи з 04.02.2025 р. до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3% річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році; органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення в порядку ч.10 ст.265 ЦПК України нараховувати пеню на суму основного боргу, починаючи з 03.02.2025 р. до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (Сума боргу) х (Ставка пені % *2) /100%/365 днів х (Кількість днів), де: (Сума боргу) - сума прострочення боргу, (Ставка пені %) - подвійна ставка пені в процентах річних, (Кількість днів) - різниця між датою розрахунку та датою виникнення прострочення зобов`язання.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року позов задоволено частково:

Стягнуто з ПрАТ «АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 : страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника для неповнолітньої дитини ОСОБА_2 в сумі 80400 грн.; моральну шкоду в сумі 16080 грн.; пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування в сумі 459,93 грн.; 3% річних за період порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування в сумі 47,58 грн.

Стягнуто з ПрАТ «АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17143 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов в частині стягнення 80400 грн. страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та моральної шкоди для неповнолітньої ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що ДТП, яка сталася 15.11.2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув ОСОБА_8 , є страховим випадком, а тому у страховика ПрАТ «АСК «Скарбниця» виник обов`язок виплатити страхове відшкодування та моральну шкоду. Також суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення пені в сумі 459,93 грн. та 3% річних в сумі 47,58 грн. у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.

Суд керувався тим, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Щодо позовних вимог, заявлених в порядку ч.10 ст. 265 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки на час вирішення справи орган, що проводитиме примусове виконання рішення суду, не встановлений, до участі у справі не залучений.

При стягненні витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката відповідає умовам договору про надання правничої допомоги, доказам щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, є співмірним із складністю справи та значенням справи для позивача. Врахувавши пропорційність до розміру задоволених позовних вимог, суд стягнув витрати на правничу допомогу в розмірі 17143, 00 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «АСК «Скарбниця», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про належність доказів щодо перебування малолітньої ОСОБА_2 на утриманні померлого ОСОБА_8 , судові рішення про стягнення з останнього аліментів не є такими доказами, оскільки юридичний обов`язок сплачувати аліменти не є тотожним фактичному утриманню дитини. Зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні частково процитував правову позицію без посилання на її справжнє джерело, помилково приписав її постанові, в якій вона фактично відсутня (№6-183цс14) не врахував повної правової позиція Верховного Суду, викладеної у справі №606/1630/21, згідно з якою протиправність дій є обов`язковою умовою притягнення до відповідальності. Також апелянт наголошує, що у зв`язку із відсутністю доказів, що підтверджують протиправність дій водія ОСОБА_7 та встановленням причинного зв`язку між діями загиблого та настанням ДТП та її наслідками, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, в тому числі щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, моральної шкоди, пені та 3 % річних. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, то на думку апелянта, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним, не відповідає критерію розумності, обґрунтованості та співмірності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується із доводами апеляційної скарги, зазначає, що апелянт у своїй скарзі посилається на нерелевантну судову практику, просить звернути увагу, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього, не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

В судове засіданні представник апелянта не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалою від 18 липня 2025 року справа була призначена до судового розгляду в суді апеляційної інстанції на 21 серпня 2025 року о 09 годині.

Судові повістки ПрАТ «АСК «Скарбниця» та представнику адвокату Горбаєнко А.С. доставлено до електронних кабінетів 22 липня 2025 року.

Тобто відповідач і його представниця, адвокат Горбаєнко А.С., були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.

ПрАТ «АСК «Скарбниця», звернулося до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що у адвоката Горбаєнко А.С. виявлено гостре респіраторне захворювання, однак на підтвердження зазначеного належних доказів суду не надано.

Оскільки поважність причини неявки відповідача та адвоката Горбаєнко А.С. не підтверджена, вони реалізували своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, то апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відкладення розгляду справи призведе до порушення розумного строку розгляду апеляційної скарги.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог учасниками по справі не оскаржуються а тому в цій частині апеляційним судом не переглядаються.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), що стверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 18 травня 2012 року (а.с.122).

Згідно з довідкою № 19/32.30-26 від 19.01.2024 р, виданою Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 ОСОБА_10 перейшов на прізвище дружини « ОСОБА_10 » (а.с.98).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірваний (а.с.19-20).

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 08 листопада 2012 року (а.с.21).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання «Дитячий аутизм з порушенням комунікації і соціальної взаємодії з розладом експресивної мови, ЗПС І рівня», що підтверджується медичним висновком № 59 про дитину-інваліда віком до 18 років від 17 жовтня 2016 року, дійсним до 31 жовтня 2030 року (а.с.22).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 жовтня 2018 року з ОСОБА_8 стягнуто аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 930 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2019 року змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , за рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.10.2018 року та стягнуто з ОСОБА_12 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.125-126).

ОСОБА_8 не позбавлявся батьківських прав щодо дочки ОСОБА_2 .

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 16 червня 2017 року (а.с.39) та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 від 12 травня 2018 року (а.с.38).

15 листопада 2023 року близько 17 год. 20 хв. на перехресті автодороги Н-25 сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів» та з`їзду до м. Нетішин на вул. Енергетиків водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «RENAULT» моделі «Duster», державний номер знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який внаслідок ДТП загинув на місці події.

З лікарського свідоцтва про смерть № 5908 від 16 листопада 2023 року та довідки про причину смерті від 16 листопада 2023 року, виданих судово-медичним експертом, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 на автодорозі до м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області настала смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; причина смерті - відкрита черепно-лицева травма (а.с.24).

20 листопада 2023 року Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видане свідоцтво про смерть ОСОБА_8 серія НОМЕР_6 , актовий запис № 294 (а.с.23).

Постановою старшого слідчого відділу РЗСТ СУГУ Національної поліції в Хмельницькій області від 31.07.2024 року закрито кримінальне провадження № 0000753 від 15.11.2023 р у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в діях ОСОБА_7 (а.с.35-37).

Як вбачається з полісу №АР6861676, станом на 15 листопада 2023 року цивільна-правова відповідальність володільця транспортного засобу Renault Duster, державний номер знак НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «АСК «Скарбниця». (а.с. 25).

16 лютого 2024 року позивачка ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка перебувала на утриманні ОСОБА_8 звернулася до ПрАТ «АСК «Скарбниця» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 15.11.2023 року (а.с.26).

Також, 16 лютого 2024 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 подала до ПрАТ «АСК «Скарбниця» заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (до 14 років) в розмірі 80400 грн. (1/3 частки страхового відшкодування, що належить дитині загиблого) та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 13400 грн. (1/6 частки страхового відшкодування, що належить дитині загиблого) (а.с.27, 28, 31-32).

23 січня 2025 року за вих № 73 ПрАТ «АСК «Скарбниця» надіслало позивачу рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування з тих підстав, що ПрАТ «АСК «Скарбниця» не може кваліфікувати дорожньо-транспортну подію, яка мала місце 15.11.2023 в Хмельницькій області, м. Нетішин на 215 км автошляху "Н-25" сполученням "Городище-Рівне-Старокостянтинів", як страховий випадок. Тому, як наслідок, у страхової компанії не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.33-34).

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до пункту 27.2. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За частиною 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи які були на його утриманні або мали на день його смерті право на його утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно з частиною другою 1200 ЦК України визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Згідно з частиною першою статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Ураховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДТП, яка сталася 15 листопада 2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув батько неповнолітньої ОСОБА_2 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір було визначено відповідно до положень пунктів 27.2 та 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа № 751/8121/17 (провадження № 61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа № 323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18).

З огляду на відсутність доказів того, що померлий ОСОБА_8 працював та отримував заробітну плату, ураховуючи положення статті 1200 ЦК України та вимоги частини другої статті 1195 ЦК України, згідно з якою розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення зі страхової компанії на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_2 померлого завданої шкоди у розмірі 80400 грн. на підставі частини першої статті 1202 ЦК України (36?6700 грн.)

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/2377/17 (провадження № 61-26488св18), від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15 (провадження № 61- 37654св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 332/4043/18 (провадження № 61-7294св20).

У п.36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників м наземних транспортних засобів» визначено що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму та обов`язок страхувальника виплатити страхове відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди у разі настання страхового випадку.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

За період з 29. 01.2025 року по 03.02. 2025 року, виходячи із розміру простроченої виплати страхового відшкодування моральної шкоди та відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що стягнення пені - 459,93 грн., та трьох відсотків річних - 47,58 грн.

Вищезазначені висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в апеляційній скарзі постановам.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Щодо витрат на правову допомогу

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, які складають 24000 грн., суду надано докази: договір № Ж291/9297010 від 06 лютого 2024 року про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеним між адвокатським об`єднанням "Центр захисту при ДТП "Автопоміч" та ОСОБА_1 (а.с.12-13), Додаток до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж291/9297010 від 06.02.2024 року (а.с.14), детальний розрахунком робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 31.01.2025 р (а.с.15), з якого вбачається, що вартість наданих ОСОБА_1. послуг адвокатським об`єднанням "Центр захисту при ДТП "Автопоміч" з підготовки та подання позовної заяви про відшкодування шкоди заподіяної смертю ОСОБА_8 до ПрАТ «АСК «Скарбниця» складає 24000 грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Чабан І.В. серія ЛВ № 002738 від 20 вересня 2024 року (а.с.16), ордер на надання правничої допомоги адвокатом Чабан І.В. (а.с.9).

Суд першої інстанції за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу із обґрунтуванням недотримання їх співмірності із складністю справи, врахувавши пропорційність задоволених позовних вимог, дійшов правильного висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 17 143 грн.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк