ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4656/25 Справа № 211/280/22 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач за первісним позовом ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 лютого 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що з відповідачем по справі він перебував у шлюбі від якого мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони у справі неодноразово реєстрували шлюби між собою, які згодом були розірвані.

У березні 2020 року, через ускладнення у відносинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сторони вирішили тимчасово роз`їхатися і пожити окремо, дружина з дітьми по АДРЕСА_1 , а позивач на АДРЕСА_2 . Але це не заважало їздити один до одного у гості і ночувати по кілька діб один у одного, також їхній син ОСОБА_4 по кілька днів мешкав у позивача на АДРЕСА_2 . Особливо коли у 2020 році не працювали садочки син мешкав у нього. Також звертає увагу суду, що його син ОСОБА_4 прописаний з ним за адресою: АДРЕСА_2 за згодою обох батьків.

Позивач зазначає, із судової влади України, він дізнався, що ОСОБА_2 двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків по вихованню старшої доньки.

Також позивач зазначає, що він любить свою дитину і сумує за сином, бажає виховувати свого сина ОСОБА_4 гідно і чути, що він йому буде розповідати про своє життя з його мамою і його сестрою ОСОБА_5 , щоб розуміти і мати вплив на гідність і моральність, етику і естетику у його вихованні, та здійснюючи оцінку стабільності та спокою середовища проживання дитини.

ОСОБА_1 просив суд звернути увагу суду на те, що дитина, враховуючи її вік та обставини справи, не сама обрала місце свого проживання, на час спору проживає з мамою, яка доклала певних фізичних дій щодо утримання дитини, всупереч волі батька. Він належним чином завжди піклувався про дитину, - її здоров`я, емоційний стан та забезпечував необхідними речами, жодних обмежень та перешкод дружині відносно дитини не чинив і не збирається чинити ніякої перешкоди між дитиною і дружиною.

На підставі наведенного вище ОСОБА_1 просив суд визначити проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресом реєстрації - АДРЕСА_3 .

В лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання, Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради, про визнання місця проживання дитини разом з матір`ю.

В обґрунтування позову що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від першого шлюбу ОСОБА_2 має також доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Донька проживає разом з нею.

Сторонни мешкали в належній їй на праві приватної особистої власності квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ще в 2019 році між нею та ОСОБА_1 стали виникали конфлікти, що до психологічного насильства в сім`ї відносно неї та дітей. Стали виникати конфлікти, що до способу виховання дітей, так як відповідач по справі вважає, що дітей потрібно наказувати шляхом психологічного насильства.

На початку війни ОСОБА_2 з дітьми виїхала на Західну Україну де вони були близько 2-х місяців, при цьому вказує на те, що тягар по утриманню, щодо сина та доньки лежав на її плечах, їй матеріально допомагала мама, яка працює тривалий час в Італії.

Коли вона приїхала з дітьми до Кривого Рогу то між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стосунки притаманні подружжю не продовжилися. Вона разом з дітьми донькою та сином, залишилася проживати по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 з нею не мешкав ще з 2019 року, коли переїхав мешкати в належну йому на праві приватної власності квартирі по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 має нерухоме майно, а саме частину квартири по АДРЕСА_4 , та на праві спільної сумісної власності йому належить квартира в АДРЕСА_5 , інша 1/2 частина квартири належить його колишній дружині, з якою у нього був розірваний шлюб, також із за домашнього насильства. ОСОБА_1 колишній дружині навіть умисно спричинив тяжкі тілесні ушкодження.

Окрім 1/2 частини зазначених квартир, ОСОБА_1 іншого житла не має.

ОСОБА_2 не перешкоджала ОСОБА_1 зустрічатися з сином, однак останній самовільно, без її згоди, забрав сина, та став з ним мешкати в належній їй квартирі по АДРЕСА_2 . Квартира однокімнатна, в квартирі не має місця навіть для окремого ліжка для сина, не має в нього і окремого столу для виконання уроків, окремої шафи для одягу.

Вважає, що в інтересах дитини малолітній син повинен мешкати разом з матір`ю.

Окрім того її малолітній син, проживаючи з батьком буде позбавлений материнської любові. ОСОБА_1 навпаки настроює сина проти неї.

З позовної заяви також вбачається що ОСОБА_1 просить суд, щоб син проживав з ним в належній їй на праві приватної власності квартирі, чомусь він не бажає проживати в належних йому 2-х вищезазначених квартирах, на її думку у вказаних квартирах відсутні умови проживання сина.

Вона також вважає, що буде не інтересах сина міняти місце проживання, оскільки він був відсторонений від спілкування з рідною сестрою, щоб брат та сестра були розлучені між собою, тим паче що у них дуже добрі стосунки.

ОСОБА_2 вважає, що син повинен проживати разом з матір`ю, тому просила суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 рокупервісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради, про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначити проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою реєстрації - АДРЕСА_3 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_9 , треті особи Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради, про визначення місця проживання, Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради, про визнання місця проживання дитини разом з матір`ю, відмовлено.

Судові витрати компенсувано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що найкращим інтересам дитини буде відповідати його місце проживання з матір`ю, яка проживає з дитиною у Німеччині, де синові добре, він навчається там в школі, займається спортом, у нього добрі стосунки з матір`ю та старшою сестрою. Син не має бажання повертатися до м. Кривий Ріг, оскільки боїться за себе.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення спору, не була з`ясована думка дитини, не був витребуваний висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з одним із батьків.

Також апелянт зазначає, що посилання ОСОБА_1 в позовній заяві на те, що їх спільний син самостійно обрав місце проживання разом з батьком є безпідставним, оскільки звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним обумовлено тим, що ОСОБА_1 не бажає приймати участь в утриманні дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на його переконання, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_10 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника третьої особи Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради - Фігурну Л.М., яка покладалась на розсуд суду при вирішенні даного спору, представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради - Козачук Л.В., яка покладалась на розсуд суду при вирішенні даного спору, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

За обставин цієї справи сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 від попереднього шлюбу має також доньку: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 13).

Згідно характеристики з місця проживання від 08 липня 2022 року, виданою головою ОСББ Металургів 30, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з березня 2020 року, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем проживання характеризується з позитивного боку. За час проживання не створював труднощів і не був помічений в конфліктах. Разом з ним за даною адресою зареєстрований його син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини бере активну участь у вихованні сина. ОСОБА_4 часто помічений був зі своїм татом за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням від 19 квітня 2022 року, позовні вимоги задоволено, та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки щомісячно, до повноліття дитини, з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 20 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривні.

17 травня 2022 року відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про перегляд вищезазначеного заочного рішення, котру задоволено ухвалою від 27 липня 2022 року, заочне рішення від 19 квітня 2022 року, скасовано, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено, оскільки між сторонами наявний спір щодо місця проживання дитини.

Також, згідно акту від 20 січня 2022 року, завіреного посадовими особами КП «Послуга», малолітній ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою проживання позивача ОСОБА_2 .

З характеристик з місця проживання відповідача ОСОБА_1 від 05 жовтня 2023 року, 16 травня 2022 року, та довідки з місця реєстрації, вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним за вказаною адресою зареєстрований його син, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач як батько, бере активну участь у вихованні сина. ОСОБА_4 часто помічений із батьком за вказаною адресою.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та визначаючи місце проживачння неповнолітньої дитини сторін у справі з батьком, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не довела обставин, за наявності яких визначення місця проживання сина з нею матиме більш позитивний вплив на дитину. В свою чергу ОСОБА_1 має стабільний дохід, працює приватним підприємцем, займається правозахисною діяльністю. Представник служби у справах дітей Металургійної районної в місті ради в судовому засіданні підтвердила, що за адресою, де просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_1 створені всі умови для проживання, навчання дитини. Вважає, що дитина повинна проживати разом з батьком.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими виновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Частиною першою статті 161 ЦК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19.

У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у справі, батьком і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини.

Дитина наразі постійно проживає разом з матір`ю за межами України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не звернув уваги на те, що в данному випадку висновок комісії служби у справах дітей як Довгинцівської районної в місті ради, так і висновок комісії служби у справах дітей Металургійної районної в місті ради, відсутні, що підтвердили в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник як представник служби у справах дітей Довгинцівської районної в місті ради, так і представник служби у справах дітей Металургійної районної в місті ради.

Дитина, який майже виповнилось десять років на момент ухвалення оскаржуваного рішення, допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції не була. Разом з тим, в даному випадку, думку дитини необхідно було заслухати і врахувати при ухваленні рішення.

На момент перегляду справи судом апеляційної інстанції дитині сторін у справі є повних десять років.

Так, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання (ч. 2 ст. 171 СК України).

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Для правильного застосування зазначених норм права при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини необхідно щоб дитина була заслухана.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було проігноровано право дитини на висловлення своєї думки, яка на час розгляду справи судом першої інстанції досягла майже 10 річного віку, та безпідставно не вислухав думку дитини до ухвалення оскаржуваного рішення, чим порушив вимоги ст.ст. 160, 171 СК України.

В даному випадку, колегія суддів з`ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_4 , який ставиться однаково добре до обох батьків, любить їх і поважає, виявив бажання проживати разом з матір`ю та пояснив, що йому подобається жити і з батьком і з матір`ю, однак, враховуючи безпекову ситуацію в країні він боїться за своє життя через постійні ракетні обстріли, тому почуває себе безпечно і добре разом з матір`ю, вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, з урахуванням його думки щодо місця його проживання, буде відповідати найкращим інтересам дитини.

При цьому, висновок комісії служби у справах дітей щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_4 , як Довгинцівської районної в місті ради, так і Металургійної районної в місті ради, відсутні.

З встановлених в суді апеляційної інстанції обставин слідує, що як мати так і батько ОСОБА_4 , небайдужі до дитини, ставляться до нього добре, дбають про його розвиток, однак ОСОБА_4 , переймаючись про свою безпеку, бажає проживати з матір`ю, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що синові буде добре проживати разом з нею оскільки у нього усталений спосіб життя, добрі стосунки з матір`ю та старшою сестрою та почуття безпеки за своє життя, заслуговують на увагу.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про задоволення зустріяного позову ОСОБА_2 , та відмову в задоволенні позову ОСОБА_13 .

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не був витребуваний висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини не заслуговують на увагу, оскільки такий висновок не може бути сформований, та як наслідок витребуваний судом, так як дитина виїхала з матір`ю в безпечне місцеза межі України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що посилання ОСОБА_1 в позовній заяві на те, що їх спільний син самостійно обрав місце проживання разом з батьком є безпідставним, оскільки звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним обумовлено тим, що ОСОБА_1 не бажає приймати участь в утриманні дитини, оскільки вказані доводи не підтверджені належними та допустими доказами у справі.

При цьому, встановлюючи місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір`ю, колегією суддів приймаються до уваги такі необхідні елементи, які мають враховуватись при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини.

Зокрема, враховано психоемоційний стан дитини, поведінку батьків щодо дитини, відсутність висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини.

Враховано висловлене дитиною вмотивоване бажання проживати разом з матір`ю, яке охоплює збереження сімейного оточення, спілкуванням з сестрою, забезпечує перебування дитини у безпечному для життя і навчання місці.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 не довела обставин, за наявності яких визначення місця проживання сина з нею матиме більш позитивний вплив на дитину.

При цьому посилання суду в оскаржуваному рішенні на те, що ОСОБА_1 має стабільний дохід, працює приватним підприємцем, займається правозахисною діяльністю, не є належною правовою підставою дя визначення місця проживання дитини саме з ним. А думка представник служби у справах дітей Металургійної районної в місті ради про те, що дитина повинна проживати разом з батьком так як ним були створені всі умови для проживання, навчання дитини, не є висновком комісії служби у справах дітей щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком.

Тому, керуючись вище вказаними елементами, внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства, колегія суддів вважає, що місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має бути визначено разом з матір`ю - ОСОБА_2 без зазначення адреси в м. Кривому Розі, оскільки остання з дітьми мешкає за межами України.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції повністю узгоджується з висновками Верхового Суду, викладеними в постанові від 20 липня 2022 року у справі № 761/25101/20,постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 та постанові від 21 травня 2025 року у справі № 369/7253/23.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки колегією суддів відхилено доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про те, щосудом не був витребуваний висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини та про те, що посилання ОСОБА_1 в позовній заяві на те, що їх спільний син самостійно обрав місце проживання разом з батьком є безпідставним, оскільки звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним обумовлено тим, що ОСОБА_1 не бажає приймати участь в утриманні дитини. Судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення по справі про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 без зазначення місця проживання дитини, та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають судові витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 3 099 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання дитини - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради про визнання місця проживання дитини разом з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 3 099 (три тисячі дев`яноста дев`ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: