Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1859/25
Провадження № 2-з/382/11/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Яготин Бориспільський район Київська область

Суддя Яготинського районного суду Київської області Савчак С.П. розглянувши заяву про забезпечення позову, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Косогор Оксаною Миколаївною -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14.05.2025 у справі № 382/2242/24, яке набрало законної сили 19.06.2025 року встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , 30.10.2021 року та внесено відповідні зміни до актового запису щодо її народження.

Дитина весь час проживала з матір`ю - ОСОБА_1 та вона завжди сприяла спілкуванню батька з дитиною в ті періоди коли він не зловживав спиртними напоями. 25.06.2025 року після отримання ОСОБА_2 свідоцтва про народження дитини він за згодою ОСОБА_1 взяв доньку до свого місця проживання ( АДРЕСА_1 ) та не повернув до її місця проживання з позивачкою написавши заявниці, що на дитині є синці і до встановлення їх походження дитина буде знаходитися з ним.

З того часу відповідач дитину не повертає матері, самовільно змінив місце її проживання та перешкоджає матері бачитися з нею. Звернення матері до Виконавчого комітету Яготинської міської ради, як органу опіки та піклування щодо вказаних дій відповідача не призвели до прийняття вказаним органом жодних рішень.

Крім того, позивачці 14.08.2025 року стало відомо, що відповідач використовуючи психологічну та психічну безпорадність дитини (унаслідок віку) виготовив відео, яке поширив серед необмеженого кола своїх знайомих на якому дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задіяна у явно сексуальній поведінці, оскільки на відео вона зображена без нижньої білизни та об`єктив фокусується на її статевих органах. При тому, що він неодноразово в минулому притягався до кримінальної відповідальності.

Про зазначені протиправні дії відповідача ОСОБА_1 повідомила Виконавчого комітету Яготинської міської ради та Відділення поліції № 2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області.

Крім того, їх донька проживаючи за адресою свого батька не має свого ліжка, спить разом з батьком на надувному матраці, у його домоволодінні відсутнє централізоване водопостачання, батько не забезпечує належних гігієнічних умов для дівчинки.

Позивачка уважає, що саме нею, як тим з батьків з яким дитина проживала безперервно і до 26.06.2025 (коли відповідач свавільно, без узгодження з позивачкою, як матір`ю, змінив місце проживання дитини) має проживати її донька, оскільки саме позивачка дбала про неї все її життя, забезпечувала належний догляд та виховання а також матеріальне утримання. Всіх цих обов`язків відповідач з дня народження дитини не виконував. Між позивачкою та дитиною існує сталий та міцний емоційний, психічний та психологічний зв`язок, який був грубо розірваний явно незаконною поведінкою відповідача. Проживання дитини разом з позивачкою буде сприяти безпечному, спокійному та всебічному розвитку дитини.

Одночасно з поданням позову до суду надійшла заява про його забезпечення шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 з дочкою - ОСОБА_3 , без присутності батька - ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб:

- з 10-00 години кожного першого понеділка місяця до 10-00 години кожного другого понеділка місяця; та

- з 10-00 години кожного третього понеділка місяця до 10-00 години кожного четвертого понеділка місяця; безперервно, за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити надання дитини - ОСОБА_3 для зустрічей дитини з матір`ю - ОСОБА_1 у встановлений судом графік побачень.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що забезпечення позову у спорах щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У справах про визначення місця проживання дитини суд має право вжити таких заходів забезпечення позову, як заборона переміщення (виїзду) дитини за межі України, визначення на період розгляду спору графіку побачень дитини з тим з батьків, з яким дитина фактично не проживає (особливо у випадку відчуження дитини від іншого з батьків), встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ, яка застосовується судами України як джерело права (ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», ч. 4 ст. 10 ЦПК України):

національні органи влади зобов`язані максимально сприяти спілкуванню дитини з тим з батьків, з яким дитина не проживає, при цьому мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам;

зволікання у вирішенні питання державними органами щодо спілкування дитини з тим з батьків, з яким дитина не проживає може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (§ 79-80 рішення ЄСПЛ Mamchurv. Ukraine (заява № 10383/09) від 16.07. 2015);

тривалий судовий процес невиправдано позбавив того з батьків, з яким дитина не проживає можливості бачитися із дитиною протягом трьох років і п`яти місяців, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного iсiмейного життя, а тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті (§33-34 рішення ЄСПЛ Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14від 04.09.2018);

національні органи влади зобов`язані сприяти правам батьків на вжиття заходів для воз`єднання їх зі своїми дітьми, оскільки неефективне та запізніле здійснення провадження щодо дитячої опіки може призвести до порушення статті 8 Конвенції (§ 127 рішення ЄСПЛ Eberhard and M. v. Slovenia, заяви № № 8673/05, 9733/05 від 01.12.2009).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за заявами осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Держава не повинна допускати ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини протягом тривалого часу за наявності судового спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

Батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою. Дитина, як правило, однаково любить обох батьків та потребує турботи та підтримки кожного з них.

Заявниця переконана, що незастосування заходів забезпечення позову у цій справі може призвести до розриву психоемоційного зв`язку між нею, матір`ю та її трирічною донькою, що не відповідає інтересам дитини.

Отже негативні непоправні наслідки, які можуть настати у випадку зволікання у відновленні стабільного контакту матері з малолітньою донькою, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для вжиття тимчасових заходів забезпечення позову у цій справі.

Заявниця уважає, що застосування судом тимчасового (до набрання законної сили рішенням по суті спору) заходу забезпечення позову шляхом усунення перешкод їй, як одному з батьків, з яким дитина на час вирішення спору фактично не проживає, у спілкуванні й вихованні дитини та зобов`язання іншого з батьків вчинити певні дії не свідчить про вирішення судом по суті спору про визначення місця проживання малолітньої дитини. Такі заходи забезпечення позову перебувають у межах виконання органами державної влади позитивних зобов`язань, які випливають з гарантій, передбачених ст. 8 Конвенції і відповідають наведеній вище практиці ЄСПЛ та Верховного Суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи суд встановив.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: - забороною вчиняти певні дії; - встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно виник спір про визначення місця проживання їх дитини ОСОБА_3 . ОСОБА_3 до встановлення батьківства відповідача постійно проживала з позивачкою. На даний час позивачка позбавлена можливості бачитися з дитиною та піклуватися про неї, проживає окремо від дитини, що призводить до втрати зв`язку між матір`ю та дитиною.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18, зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суть висновків ЄСПЛ у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сгtгlin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, п.п. 29-34, рішення

від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Конвенції права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється.

Згідно практики ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100,

від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, п. 76).

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 вказано, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постановах від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20, від 25 листопада 2020 року у справі

№ 760/15413/19, від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20,

від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 08 лютого 2023 року у справі № 501/488/21.

У зв`язку з вищезазначеним, суд вважає, що запропоновані заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними із позовними вимогами, зустрічі матері з дитиною будуть сприяти підтриманню налагоджених емоційних стосунків між ними і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Крім того, суд вважає, що обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, він не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з матір`ю.

При цьому забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати інтересам одного з батьків (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20).

На підставі викладеного заяву про забезпечення позову слід задовольнити.

Керуючись ст. 149-154, 259-261, 351-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Косогор Оксани Миколаївни про забезпечення позову задовольнити.

Встановити графік зустрічей ОСОБА_1 з дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька - ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб:

- з 10-00 години кожного першого понеділка місяця до 10-00 години кожного другого понеділка місяця; та

- з 10-00 години кожного третього понеділка місяця до 10-00 години кожного четвертого понеділка місяця;

безперервно, за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити надання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для зустрічей дитини з матір`ю - ОСОБА_1 у встановлений судом графік побачень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Позивачка/стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач/боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Копію цієї ухвали направити на адресу Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для виконання, учасникам, представнику позивачки та до Виконавчого комітету Яготинської міської ради.

Повна ухвала складена та підписана 28 серпня 2025 року.

Суддя С.П. Савчак