Справа № 462/8362/24 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г. М.
Провадження № 22-ц/811/1315/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м.Львів

Справа № 462/8362/24

Провадження № 22-ц/811/1315/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», яка підписана його представником Трофимчук Оксаною Вікторівною, на рішення Залізничного районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 19 березня 2025 року у складі судді Пилип`юк Г.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго», з участю третьої особи: Первинної профспілкової організації ЛМКП «Львівтеплоенерго», про стягнення одноразової виплати встановленої колективним договором,-

встановив:

31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», з участю третьої особи: Первинної профспілкової організації ЛМКП «Львівтеплоенерго», про стягнення одноразової виплати, встановленої колективним договором. Просить стягнути з відповідача на її користь 31 223, 64 грн. одноразової виплати соціальної пільги та гарантії, встановленої пунктом 23.20. Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго». В обґрунтування позову посилається на те, що вона (позивач) з 8 червня 1981 року була працівником в Львівському підприємстві теплових мереж «Львівенерго», яке 17 серпня 1995 року реорганізувано у Львівські теплові мережі ДАВК «Львівобленерго»; в березні 1999 року в ЄДРПОУ зареєстровано юридичну особу: ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вказує, що в ЛМКП «Львівтеплоенерго» вона ( ОСОБА_1 ) пропрацювала на посаді апаратника хімводоочищення хімічного цеху Теплоелектроцентралі-1, починаючи з 23 березня 1999 року по 30 липня 2024 року (разом більше 20 років). 30 липня 2024 року згідно Наказу № 530/к ЛМКП «Львівтеплоенерго» її ( ОСОБА_1 ) звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. З 5 квітня 2012 року на ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено та діє колективний договір, прийнятий конференцією трудового колективу ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідно до п. 23.20. Розділу VIІ. «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки встановлено, що ветеранам ЛМКП «Львівтеплоенерго» пенсійного віку, які відпрацювали на підприємстві 20 і більше років, при звільненні з роботи за власним бажанням, згідно Постанови спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства, здійснювати одноразову виплату в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Пунктом 23.5. Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» встановлено, що працівників, які відпрацювали на підприємстві 20 років і більше, вважати ветеранами підприємства. Стверджує, що вона ( ОСОБА_1 ) підпадає під дію вказаного пункту колективного договору, оскільки відповідає всім умовам, а саме: є ветераном ЛМКП «Львівтеплоенерго» пенсійного віку; відпрацювала на ЛМКП «Львівтеплоенерго» більше 20 років; звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. При звільненні їй (позивачу), відповідачем не здійснено одноразову виплату в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, передбачену пунктом 23.20. Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» колективного договору. 5 вересня 2024 року її (позивача) адвокатом Вовчаком А.В. надіслано ЛМКП «Львівтеплоенерго» заяву щодо здійснення одноразової виплати при звільненні за власним бажанням, встановленої колективним договором, з проханням здійснити одноразову виплату соціальної пільги та гарантії, встановленої пунктом 23.20. Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Зазначає, що відповіді на заяву на отримано, виплата здійснена не була. 20 вересня 2024 року на адресу відповідача скеровано претензію (досудову вимогу) з вимогою в строк 7 календарних днів здійснити одноразову виплату, встановлену колективним договором. 8 жовтня 2024 року отримано відповідь, згідно якої ЛМКП «Львівтеплоенерго» відмовилось виконати вимоги претензії, посилаючись на відсутність постанови спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства.9 жовтня 2024 року на адресу відповідача направлено заяву про розгляд трудового спору комісією по трудових спорах з відповідними копіями документів, однак, проведення спільного засідання та виплати соціальної гарантії, утворення комісії по трудових спорах на підприємстві та розгляду її ( ОСОБА_1 ) заяви станом на день подачі позову не відбулося. Стверджує, що нею (позивачем) вжито всіх можливих заходів задля вирішення спору в позасудовий спосіб, проте, сторона відповідача чинить необґрунтовані та незаконні перешкоди в реалізації її (позивача) прав та гарантій, передбачених колективним договором. Просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 19 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто із ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 одноразову виплату соціальної пільги та гарантії встановленої Розділом VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» у розмірі 31 223,64 грн. Стягнуто із ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду оскаржує ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», Закон України «Про оплату праці», ст. 97 КЗпП України. Вказує, що ОСОБА_1 працювала в ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді апаратника хімводоочищення хімічного цеху Теплоелектроцентралі-1 та звільнена 30 липня 2024року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. 5 квітня 2012 року укладено колективний договір між адміністрацією та профспілковими організаціями ЛМКП «Львівтеплоенерго», який діє і на даний час. Зі змістом Колективного договору членами цехкому були ознайомлені всі члени профкому. Позивачу були відомі зміст та положення такого, а саме те, що Колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» передбачено, що будь - яка виплата здійснюється за письмовим проханням особи. ОСОБА_1 при поданні заяви про звільнення не просила виплатити їй одноразову виплату згідно колективного договору, що підтверджується матеріалами справи. В підтвердження того, членам профкому відомий порядок надання виплат за письмовою заявою, відповідачем надано належним чином завірені копії заяв інших звільнених працівників. Зазначає, що судом взято до уваги лише твердження представника позивача про те, що ним, як представником ОСОБА_1 підготовлено та надіслано на юридичну та електронну адреси ЛМКП «Львівтеплоенерго» заяву щодо здійснення одноразової виплати при звільненні за власним бажанням вих. № 05/09 в інтересах ОСОБА_1 , встановленої колективним договором; з проханням здійснити одноразову виплату соціальної пільги та гарантії, встановленої пунктом 23.20. Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. ЛМКП «Львівтеплоенерго» повідомлено, що вимоги даної заяви не можуть бути виконані, бо на дату написання такої заяви ОСОБА_1 вже не була працівником підприємства та відповідно на неї не поширюються такі положення колективного договору. Вказує, що 24 липня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення, однак у заяві не було зазначено вимогу про здійснення додаткових виплат згідно колективного договору. Відсутність вимоги про здійснення додаткових виплат в заяві про звільнення унеможливило виконання такої вимоги, оскільки було проведено остаточний розрахунок згідно з законодавством. Роботодавцем дотримано всіх норм законодавства.

28 травня 2025 року представником позивача ОСОБА_2 подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу з посиланням на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді апаратника хімводоочищення хімічного цеху Теплоелектроцентралі-1 з 23 березня 1999 року по 30 липня 2024 року.

Пунктами 1.1, 2.1, 2.2, 3.1, 4.1, 4.2, 5.1 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки, який прийнятий конференцією трудового колективу відповідача 5 квітня 2012 року, передбачено, що договір укладено з метою регулювання соціально-трудових відносин, посилення соціального захисту працівників підприємства і включає зобов`язання сторін, що його уклали, на створення умов для підвищення ефективності роботи підприємства, реалізації на цій основі професійних, трудових і соціально-економічних прав та інтересів працівників. Договір укладено між адміністрацією ЛМКП «Львівтеплоенерго» в особі директора, з однієї сторони, профспілковими організаціями ЛМКП «Львівтеплоенерго» в особі голів профкомів від імені трудових колективів, з другої сторони. Договір укладено на 2012-2013 роки і діє до укладення нового договору. Договір набуває чинності з дня його прийняття конференцією трудового колективу. Положення договору поширюються на всіх працівників, незалежно від членства в профспілці, а також на звільнених працівників профспілкових органів, які працюють на виборних та штатних посадах у профспілкових організаціях підприємства.Сторони визнають договір нормативним актом, його норми і положення діють безпосередньо і є обов`язковими для виконання адміністрацією, працівниками підприємства і профспілковими комітетами.Зміни і доповнення до договору вносяться у разі потреби тільки за взаємною згодою сторін і в обов`язковому порядку у зв`язку із змінами чинного законодавства, генеральної, галузевої, регіональної чи міської угодами з питань, що є предметом Колективного договору.

Відповідно до п. 23.20 Колективного договору ветеранам ЛМКП «Львівтеплоенерго» пенсійного віку, які відпрацювали на підприємстві 20 років і більше, при звільненні з роботи за власним бажанням, згідно Постанови спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства, здійснювати одноразову виплату в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат.

Згідно із п. 23.5 договору працівників, які відпрацювали на підприємстві 20 років і більше, вважати ветеранами підприємства.

24 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» із заявою, у якій просила звільнити її з роботи за власним бажанням з 30 липня 2024 року.

З витягу із наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 530/к від 30 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , апаратника хімводоочищення хімічного цеху Теплоелектроцентралі-1 звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 30 липня 2024 року.

Встановлено, що 5 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скерував на юридичну адресу ЛМКП «Львівтеплоенерго» заяву за вих. № 05/09 щодо здійснення одноразової виплати соціальної пільги та гарантії, встановленої пунктом 23.20. Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за вказаними реквізитами.

20 вересня 2024 року представником ОСОБА_2 скеровано до ЛМКП «Львівтеплоенерго» претензію (досудову вимогу) за вих. № 20/09, у якій запропоновано протягом 7 календарних днів з дня отримання цієї претензії здійснити одноразову виплату соціальної пільги та гарантії, встановленої пунктом 23.20. Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за вказаними реквізитами.

Цього ж дня ОСОБА_2 , як представником ОСОБА_1 , скеровано на юридичну адресу Первинної профспілкової організації ЛМКП «Львівтеплоенерго» скаргу за вих. № 20/09-2щодо порушення умов Колективного договору роботодавцем.

З відповіді ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 4 жовтня 2024 року № 09-12428-10/24 вбачається, що згідно п. 23.20 Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» не було прийнято постанови спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства здійснювати одноразову виплату в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, тому ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може виконати дану вимогу.

8 жовтня 2024 року представником ОСОБА_1 скеровано на юридичну адресу ЛМКП «Львівтеплоенерго» адвокатський запит за вих. № 08/10 про надання інформації та копій підтверджуючих документів щодо порядку скликання та проведення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також прийняття ним постанови, як це передбачено п. 23.20 Розділу VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго».

9 жовтня 2024 року позивачем на адресу відповідача скеровано заяву про розгляд трудового спору комісією по трудових спорах № 09/10.

15 жовтня 2024 року Первинною профспілковою організацією ЛМКП «Львівтеплоенерго» надано відповідь на скаргу від 20 вересня 2024 року, згідно якої профспілка ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулась до адміністрації підприємства про проведення спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації з приводу виконання колективного договору в частині захисту соціальних пільг та гарантій ОСОБА_1

25 жовтня 2024 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» надано відповідь на адвокатський запит № 09-13637-10/24, згідно якої ЛМКП «Львівтеплоенерго» не володіє запитуваною інформацією та документами.

Згідно постанови Первинної профспілковою організації ЛМКП «Львівтеплоенерго» «Про зміни до Колективного договору» № 65-5 від 19 лютого 2024 року проведено зміни в Колективному договорі в розділі VIІ. «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» в п. 23 зазначено, що сторони домовились підпункт 23.21 викласти в наступній редакції: «23.21 Ветеранам ЛМКП «Львівтеплоенерго» пенсійного віку, які відпрацювали на підприємстві 25 років і більше, в тому числі в сфері енергетики, при звільненні з роботи за власним бажанням, згідно Постанови спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства, здійснювати одноразову виплату в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат».

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 141 КЗпП України роботодавець повинен неухильно додержувати законодавства про працю.

Згідно із ч. 2 ст. 97 цього Кодексу форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно із ч. 1 ст. 5 цього Закону умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до ч. 1, 2, 8, 10 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою.Роботодавець зобов`язаний ознайомити працівника з текстом колективного договору до початку роботи за укладеним трудовим договором, а також у тижневий строк після укладення колективного договору, внесення до нього змін. Суб`єкти сторін колективного договору зобов`язані забезпечити постійний і безперешкодний доступ до колективного договору у порядку, визначеному цим договором, можливість його копіювання. Порядок ознайомлення з текстом колективного договору, змінами до нього визначається договором.Сторони колективної угоди забезпечують інформування працівників та роботодавців, для яких є обов`язковими положення цієї угоди, про її укладення, внесення до неї змін, а також розміщують текст колективної угоди та інформацію про хід її реалізації на офіційних веб-сайтах суб`єктів сторін.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.

Судом встановлено, що колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки, який прийнятий конференцією трудового колективу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 5 квітня 2012 року, передбачено, що ветеранам, ЛМКП «Львівтеплоенерго», якими вважаються працівники, які відпрацювали на підприємстві 20 років і більше, пенсійного віку, при звільненні з роботи за власним бажанням, згідно Постанови спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства, здійснювати одноразову виплату в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Розбіжність позиції сторін полягає лише в покликаннях на строк пропрацьований на підприємстві. Сторона позивача посилається на п. 23.20 колективного договору, згідно якого необхідною умовою є праця на підприємстві вподовж 20 років і більше, в той час як сторона відповідача посилається на постанову «Про зміни до Колективного договору» № 65-5 від 19 лютого 2024 року згідно якої підпункт 23.21 викладено в редакції із зазначенням, що відпрацювати на підприємстві необхідно 25 років і більше.

Відповідачем не надано суду підтвердження того, що при викладенні п. 23.21 колективного договору у новій редакції, п. 23.20 втрачає силу, як і не надано будь-якого підтвердження щодо виключення чи зміни п. 23.20 колективного договору.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Встановлено, що позивач вчиняла заходи для вирішення спору у позасудовий спосіб, які не дали результату. ОСОБА_1 не було виплачено одноразову виплату соціальної пільги та гарантії встановлену Розділом VIІ «Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії» Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Згідно із ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 253 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Встановлено, що 30 жовтня 2024 року є днем звільнення позивача та повного розрахунку.

Згідно обчислення строків давності, які передбачені ст. 253, 254 ЦК України, перебіг строку давності починається з 31 липня 2024 року, тобто з наступного дня після розрахунку та завершується 31 жовтня 2024 року.

ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву через систему «Електронний суд» 30 жовтня 2024 року, яка зареєстрована в суді першої інстанції 31 жовтня 2024 року, тобто в межах строку позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (із змінами та доповненнями) затверджений «Порядок обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до підпункту «л» пункту 1 Порядку цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 проводиться виходячи з виплат за два останні календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення позивача (травень та червень).

З довідки про доходи ОСОБА_1 за період з 1 січня 2024 року по 30 червня 2024 року вбачається, що сукупний дохід за травень 2024 року становить 11 663,72 грн., за червень 2024 року - 9 152,04 грн.

З поданого ОСОБА_1 розрахунку вбачається, що її середньомісячна заробітна плата, становить 10 407 грн. 88 коп. ((11 663,72+9152,04):2), відтак, одноразова виплата в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат становить 31 223 грн. 64 коп. (10 407,88 х 3). Такий розрахунок відповідачем не спростований.

Зурахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк