Провадження № 2-п/337/56/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Огурцової О.В.

представників відповідача Кравченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя 24.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти:

- на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття;

- на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

29.07.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кравченко О.В. звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить суд поновити строк на перегляд заочного рішення та скасувати ухвалене судом заочне рішення. Мотивує заяву тим, що копію рішення вона отримала 10.07.2025 року. ОСОБА_2 про дане рішення дізнався у червні 2025 року. Відповідач не був належним чином повідомлений про судові засідання та про ухвалене рішення. Сторони перебували у шлюбі до грудня 2024 року. До цього часу ОСОБА_2 утримував дружину та дітей.

28.08.2025 року представник позивача адвокат Тарасенко Я.Л. подала заперечення на заяву, в якій зазначає про те, що відповідач пропустив строк на подачу заяви не з поважної причини. ОСОБА_2 повідомлявся судом про судові засідання за двома адресами місцем проживання та місцем реєстрації. ОСОБА_2 отримав повістку за місцем проживання та особисто розписався за її отримання 27.04.2016 року. В 2018 році позивач подала виконавчий лист про стягнення аліментів на виконання, але ОСОБА_2 переконав її забрати листи з ВДВС та пообіцяв, що буде сплачувати аліменти добровільно. Просила відмовити у задоволенні заяви.

Дослідивши матеріали справи, доводи представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, аналіз зазначеної норми цивільного процесуального права та практики ЄСПЛ дає підстави вважати, що встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Таким чином Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

У даній справі суд з`ясував, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджує довідка голови квартального комітету (а.с. 3).

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя направив ухвалу та судову повістку відповідачу ОСОБА_2 за адресою його проживання - АДРЕСА_2 , яку він особисто отримав, що підтверджується розпискою (а.с.20).

Далі справа була передана за підсудністю до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, суддя Котляр А.М, призначив справу до розгляду та викликав ОСОБА_2 повісткою за двома адресами місцем реєстрації та місцем проживання.

За місцем проживання ОСОБА_2 особисто отримав ухвалу та повістку, що підтверджується розпискою (а.с. 32), де вказано, що він особисто отримав поштове відправлення.

Повістка, направлена за місцем реєстрації (а.с. 35) повернулась до суду за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 було достовірно відомо про розгляд цивільної справи про стягнення з нього аліментів, а тому відхиляє доводи відповідача та його представника про те, що їм стало відомо про ухвалене рішення в 2025 році.

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усіх суб`єктів права, у тому числі - для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні.

Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт і статті 3 ЦК). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії.

У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

Отже, зважаючи на викладене та з урахуванням наведених вище положень закону, скасування рішення суду про стягнення аліментів через значний проміжок часу (через 9 років після ухвалення рішення) не відповідатиме вимогам статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому суд вирішив залишити заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 284 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя 24.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: А.М. Котляр