КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9592/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року представник ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - Суржик Ю.В. звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що 28 лютого 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у позику № .

Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до Договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 14 000,00 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно 2.6.1., п. 2.6.2. та п. 2.6.3. цього Договору, його додатків.

Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: п.2.4. Тип кредиту - кредит; п. 2.7. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; п.2.5. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; п. 3.2. Дати надання кредиту: 28 лютого 2024 року; п. 2.6.1. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору.

Нa підтвердження укладання договору Позики між кредитодавцем тa позичальником у додатку до позовної заяви позивач додав роздруківку з електронної пошти позивача , з якої відправлено на електронну пошту відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразові ідентифікатори для підпису договору позики №та паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також у Договорі позики та паспорті споживчого кредиту після підписання сторонами.

Позикодавець свої зобов`язання відповідно до умов договору позики виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 14000,00 грн, позичальник свої зобов`язання відповідно умов договору позики належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив.

Разом з тим відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата за Договором про надання грошових коштів у позику.

Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 60 245,36 грн, з яких: 13 264,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46 981,36 грн - заборгованість за процентами.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 60 245,36 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2025року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором надання грошових коштів у позику № від 28 лютого 2024 року у розмірі 60 245,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наголошує на тому, що він не укладав кредитний договір, в тому числі в електронному вигляді, що вказує на необґрунтованість вимог про стягнення з останнього процентів за ставкою, яку він нібито погодив у цьому договорі.

25 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - Чмир М.П. звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2025року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що твердження відповідача про те, що останній не укладав кредитного договору є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 під час укладення договору про надання грошових коштів у позику № від 28 лютого 2024 року пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку (спосіб ідентифікації прописаний у п. 2.17. Договору).

Письмові заперечення ОСОБА_1 факту такого укладення - не звільняє його від виконання своїх зобов`язань згідно правочину, виступаючи лише його власною недбалістю щодо розуміння подальших наслідків.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що номер картки, на яку було здійснено перерахування коштів за Договором, в особистому кабінеті Відповідач самостійно додав як таку, на яку бажає отримати кредитні кошти, і саме на цю картку № НОМЕР_1 відповідачем було отримано суму позики у розмірі - 14 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст.369 ЦПК України, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється без повідомлення учасників справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № , який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором nzsa9su1n 28.02.2024 03:32.

Як вбачається із змісту Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 20 лютого 2024 року (надалі за текстом «Правила»), складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з якими позичальник був попередньо ознайомлений.

Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 2.2 Договору позики на умовах, встановлених Договорм, Товариство надає позичальнику кредит у гривні, Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Сума кредиту складає 14 000,00 грн (п. 2.3 Договору).

Строк кредиту 360 днів (п. 2.5 Договору).

Згідно п. 2.6.1. Договору стандартна процентна ставка становить 2.2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, укладаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .

Додатком № 1 до договору про надання грошових коштів у позику № від 28.02.2024 є таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику.

Договір позики, додаток до кредитного договору та паспорт споживчого кредиту був підписаний ОСОБА_1 28 лютого 2024 року з використанням одноразового ідентифікатора .

Факт перерахування позивачем грошових коштів у сумі 14000,00 грн на картковий рахунок відповідача підтверджено квитанцією до платіжної інструкції № 19781-1354-90459865 від 28 лютого 2024 року та відповідачем не спростовано отримання грошових коштів у зазначеній сумі.

Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у Договорі № від 28 лютого 2024 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 28 лютого 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 60 245,36 грн, з яких: 13 264,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46 981,36 грн - заборгованість за відсотками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору саме відповідачем та отримання ним кредиту в розмірі визначеному договором. У рішенні зазначено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми позики та проценти за користування позикою не виконав внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Крім того, відповідач не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.

Ст. 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронним підписом підтверджує її волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останньої, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

З досліджених судом доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором про надання грошових коштів у позику № від 28 лютого 2024 року.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не укладав кредитний договір з позивачем, а надана останнім паперова роздруківка договору не є підтвердженням його створення в порядку визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» апеляційний суд відхиляє, якпомилкові та безпідставні, оскільки факти їх надання підтверджуються, наявним у матеріалах справи кредитним договором, який є дійсним в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем під час укладення договору про надання грошових коштів у позику № від 28 лютого 2024 року пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку (п. 2.17. Договору).

Під час ідентифікації ОСОБА_1 - з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи, зокрема отримано інформацію відносно прізвища, ім`я та по батькові, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

При реєстрації та вході в особистий кабінет позичальника при укладенні договору № , відповідачем було використано фінансовий номер телефону НОМЕР_3 та адресу електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтвердженням належності цих виступає кредитний звіт, який долучаємо до відзиву на апеляційну скаргу).

Саме на адресу електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1 - були відправлені та доставлені одноразові ідентифікатори - nzsa9su1n, 88xp5mrwp якими були підписані договір про надання грошових коштів у позику № від 28 лютого 2024 року та паспорт споживчого кредиту відповідно (див. додаток до позовної заяви із доказом надсилання ідентифікатора).

Таким чином, ОСОБА_1 договір про надання грошових коштів у позику № підписано одноразовим ідентифікатор (nzsa9su1n), надісланим повідомленням на належну відповідачу електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_1 , використання якої дозволено ст. 207

Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 14 000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

В той же час, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Крім того, вимог щодо визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його неукладеності до суду заявлено не було.

Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, його зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .

За умовами п. 3.7 Договору, позичальник несе відповідальність за правильність наданих товариству реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.

В матеріалах справи наявна квитанція до платіжної інструкції №19781-1354-90459865 від 28 лютого 2024 року о 03:32:32 год.

Відповідно до довідки ТОВ «Іннова Фінанс» через надавача платіжних послуг ТОВ ФК «Контрактовий дім» перерахувало (шляхом поповнення картки) АТ «Сент Банк» грошові кошти у сумі 14 000,00 грн. Призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» поповнення картки НОМЕР_1 .

Маска банківської картки та фінансовий номер телефону повністю відповідають тим, які відповідач зазначив при укладанні кредитного договору з позивачем.

Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером йому не належить.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне нарахування відсотків за користування кредитними коштами є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 2.2 Договору позики на умовах, встановлених Договорм, Товариство надає позичальнику кредит у гривні, Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Сума кредиту складає 14 000,00 грн (п. 2.3 Договору).

Строк кредиту 360 днів (п. 2.5 Договору).

Згідно п. 2.6.1. Договору стандартна процентна ставка становить 2.2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору.

Додатком № 1 до договору про надання грошових коштів у позику № від 28 лютого 2024 року є таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 28 лютого 2024року, заборгованість ОСОБА_1 складає 60 245,36 грн, з яких: 13 264,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46 981,36 грн - заборгованість за відсотками.

Стороною відповідача даний розрахунок не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань. Правильність розрахунків не є доводом апеляційної скарги.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості в розмірі 60 245,36 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що нараховані позивачем відсотки за користуванням кредитними коштами є явно завищені не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки нарахування відсотків здійснено на підставі узгоджених сторонами умов договору про надання грошових коштів у позику № від 28 лютого 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору.

Ст. 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачами судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі ст. ст. 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2025року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

у

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар