Справа № 466/2651/23 Головуючий у 1 інстанції Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/2028/25 Доповідач в 2-й інстанції Савуляк Р. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення позики.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, яку мотивувала тим, що відповідачка визнає свій борг в розмірі 350 000 грн, однак у неї відсутні кошти на його сплату, а у власності перебуває лише квартира АДРЕСА_1 .

Опублікування оголошення про продаж квартири свідчить про те, що ОСОБА_3 має намір відчужити належну їй квартиру, внаслідок чого у неї не залишиться іншого майна, за рахунок якого можна виконати рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Оскільки існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначену квартиру та заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо квартири, істотно ускладнить виконання рішення суду.

З наведених підстав просила:

-накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060;

-заборонити державним реєстраторам та іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які дії з об`єктом нерухомого майна квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

З метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позики накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 060.

Заборонено державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які дії з об`єктом нерухомого майна квартирою квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 060.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що 24 січня 2022 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 164, зі змінами, встановленими договором пор внесення змін і доповнень від 10 червня 2022 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 922, за умовами якого він надав у позику ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 2 831 810.00 грн., які вона зобов`язалася повернути не пізніше 24 січня 2023 року.

Крім того, 24 січня 2022 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 166, зі змінами, встановленими договором про внесення змін і доповнень від 10 червня 2022 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 924, яким передбачено, що у разі невиконання ОСОБА_3 в строк до 24 січня 2023 року зобов`язання за договором позики від 24 січня 2022 року, він набуває право звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок виконання зобов`язань за договором позики у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

В разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання він як іпотекодержатель має переважне перед іншими кредиторами відповідача право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Внаслідок накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення позову його позбавлено можливості реалізувати належне йому право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, позивач не довів імовірності того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити реальне виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру порушує принцип співмірності позовних вимог та заходів забезпечення позову, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості, а жодних вимог щодо спірної квартири позивачем не заявлено.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 березня 2024 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що за встановлених у цій справі обставин, накладення арешту на передане відповідачкою в іпотеку ОСОБА_1 нерухоме майно, а також заборони державним реєстраторам та іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які реєстраційні дії з такою квартирою, безпосередньо впливає на майновий інтерес іпотекодержателя, який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна у встановленому законом порядку, відтак відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, з огляду на те, що цей конкретний захід є неспівмірним із позовними вимогами та фактично порушує права осіб, які не є учасниками справи.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній є дата складення повного судового рішення 22 серпня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження слід закрити із наступних підстав.

Частиною 1 ст. 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 2-3378/2008.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Подаючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_2 обґрунтовувала її тим, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики від 12 січня 2023 року в розмірі 350 000.00 грн, існує ризик відчуження ОСОБА_4 належного їй майна, що позбавить її можливості повернути кошти, які вона позичила відповідачці

Забезпечення позову заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2ст. 150 ЦПК України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахування такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується, що за договором іпотеки від 24 січня 2022 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 166, квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки, іпотекодержавтелем якої є ОСОБА_1 .

26 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулієва А.А. із заявою про державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру на підставі іпотечного договору № 166 від 24 січня 2022 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулієва А.А. № 71763926 від 26 лютого 2024 року зупинено реєстраційні дії за заявою ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності щодо квартири АДРЕСА_1 на підставі оскаржуваної ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 рокупро забезпечення позову у справі № 466/2651/23.

Оскаржуючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року, ОСОБА_1 , який не брав участі в розгляді справи, вважає, що вжитими заходами забезпечення позову порушуються його праваяк іпотекодержателя, оскільки він позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначено в мотивувальній частині постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року, за правилом частин п`ятої, шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено такі визначення: пріоритет переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно (абз. 11); вищий пріоритет пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 12); нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 13). Конструкція пріоритету спрямована на вирішення колізії прав (як цивільних, так і публічних) на той же самий предмет іпотеки. Особа, право якої виникло раніше, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, перед іншими суб`єктами. Пріоритет є втіленням ще римського принципу - qui prior est tempore, potior eat jure (перший в часі - сильніший по праву).

Таким чином, накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому й не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Вжиті заходи забезпечення позову спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача як власника нерухомого майна на вчинення дій з можливого його відчуження. При цьому, суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють та не обмежують права іпотекодержателя.

У випадку забезпечення позову у справі, де іпотекодержатель не є учасником справи, та в якій забезпечується позов щодо майна, переданого в іпотеку, та право іпотекодержателя ця особа набула до забезпечення позову, права та інтереси іпотекодержателя захищені правилами пріоритетності іпотеки, й потреби в оскарженні будь-якого забезпечення позову, з огляду на порушення прав іпотекодержателя, немає.

Отже, накладення арешту на спірну квартиру в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ніяким чином не порушує прав ОСОБА_1 , який, незалежно від результату розгляду даного позову, залишатиметься іпотекодержателем, а забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони на здійснення реєстраційних дій щодо цього майна не скасовує іпотеку чи пріоритетність іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в майбутньому.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що права ОСОБА_1 , як іпотекодержателя, оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 рокуне вирішувались і не порушуються.

Вирішення питання, чи стосується рішення суду першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, є першорядним завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю та, відповідно, питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не вирішується.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, від 24 квітня 2024 року у справі № 548/1887/21 та від 04 вересня 2024 року у справі № 461/6178/22.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки ухвала суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю та, відповідно, питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не вирішується.

Керуючись ст.ст. 260, 261, п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позики закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 22 серпня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.