Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2-о/733/42/25
Єдиний унікальний №733/1339/25
Рішення

Іменем України

27 серпня 2025 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

присяжних: Білодід А.В., Іванченко Ю.С.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня цивільну справу за заявою адвоката Гринь Людмили Василівни, поданої в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України та Ічнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення фізичної особи померлою,

установив:

У липні 2025 року адвокат Гринь Л.В., в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати померлим батька заявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01 травня 2024 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_2 призваний за мобілізацією до Збройних Сил України, який наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 103 від 10 квітня 2024 року був зарахований до списків особового складу. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 114 від 21 квітня 2024 року солдата ОСОБА_2 , солдата резерву 59 запасної роти в/ч НОМЕР_1 , призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 84-РС на посаду стрільця-санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти з механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , ВОС-100915А/658, вважати таким, що з 21 квітня 2024 року приступив до виконання своїх службових обов`язків. 01 травня 2024 року під час виконання бойового завдання на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 від 01 травня 2024 року № 988/250/79/141 ОСОБА_2 зник безвісти в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області в результаті ворожого мінометного обстрілу калібром НОМЕР_3 мм по позиції. Пошукові заходи силами та засобами особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 не дали результатів, в зв`язку з чим солдат ОСОБА_2 вважається безвісти зниклим. Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 1828 від 13 травня 2024 року солдата ОСОБА_2 визнано зниклим безвісти в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області під час виконання службових (бойових) завдань внаслідок бойового ураження та дій з боку противника з 01 травня 2024 року. Вказані обставини позбавляють заявника можливості здійснити державну реєстрацію смерті батька ОСОБА_2 в органах ДРАЦС, а також оголошення останнього померлим необхідне для отримання відповідних соціальних виплат та оформлення спадщини.

Ухвалою судді від 07 липня 2025 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у даній справі за правилами окремого провадження (а.с. 38).

17 липня 2025 року представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Матієнко О.Б. надіслав через систему «Електронний суд» пояснення на заяву ОСОБА_1 , в яких проти задоволення заявлених вимог заперечував, вказавши, що подана заява не може бути розглянута у порядку окремого провадження і підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав. Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Для встановлення факту необхідна наявність обов`язкових умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення в особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 5 постанови від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Виходячи з цього, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. Наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Заявник зазначає, що оголошення померлим ОСОБА_2 необхідне для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та отримання одноразової грошової допомоги за загибель військовослужбовця при виконанні завдань по захисту Батьківщини. У випадку задоволення заяви у даній справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_2 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їхнє право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право. Також це вплине на права та обов`язки Міноборони як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки за наслідками задоволення заяви у даній справі у заявника виникнуть підстави для звернення за виплатою одноразової грошової допомоги. Також Міноборони просить суд звернути увагу на те, що нормами ч. 2 ст. 46 ЦК України передбачено можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку з воєнними діями особи померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи. Тобто, строки, сплив яких є передумовою для можливості відкриття провадження у справі про оголошення особи померлою, які визначені у ч. 2 ст. 46 ЦК України, ще не почали спливати. У зв`язку з чим відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим. Просив у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити (а.с. 47-51).

03 серпня 2025 року представник заявника адвокат Гринь Л.В. надіслала через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, вказуючи на те, що МОУ у своїх поясненнях не вказує про який саме спір про право наявний наразі. Саме по собі небажання останнього виконувати обов`язок щодо виплати одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців у розмірі 15 000 000 грн, який може настати в майбутньому, не є предметом розгляду цієї заяви та не є будь-яким спором про право у даному випадку, так як мова йде про оголошення фізичної особи померлою. А відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (а.с. 66-70).

У судове засідання заявник та його представник не з`явилися, при цьому від останньої надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі та заявника.

Представник заінтересованої особи Ічнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та представник заінтересованої особи Міністерства оборони України у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.

За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 (а.с. 26).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21 квітня 2024 року № 114, солдата ОСОБА_2 призначено наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особливому складу) № 84-РС від 21 квітня 2024 року на посаду стрільця-санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , ВОС 100915А/658 (а.с. 14).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 квітня 2024 року № 103, солдата ОСОБА_2 , призваного за мобілізацією, який прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_5 (по особливому складу) від 11.03.2024 року № 72-РС на посаду номера обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 квітня 2024 року № 78-РС, з 10 квітня 2024 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення зі сніданку 11 квітня 2024 року та призначено на посаду солдата резерву 59 запасної роти в/ч НОМЕР_1 (а.с. 14-на звороті).

Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України, окупації частини території України, зокрема з 24 лютого 2022 року, є загальновідомими, і в силу ч. 3ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Правовий режим воєнного стану триває з 24 лютого 2022 року по теперішній час.

У наказі командира в/ч НОМЕР_1 від 07 травня 2024 року № 1937 «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 » зазначено, що з метою уточнення обставин зникнення 01 травня 2024 року стрільця-санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 содата ОСОБА_2 та узагальнення інформації провести службове розслідування (а.с. 15).

Відповідно до Акта службового розслідування від 12.05.2024 року за фактом зникнення безвісти військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_2 останній вважається безвісті зниклим 01 травня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області внаслідок бойового ураження та дій з боку противника окупаційних військ рф, що є бойовою людською втратою (а.с. 8-12).

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13 травня 2024 року № 1828 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 » останній вважається безвісті відсутнім військовослужбовцем під час виконання 01 травня 2024 року обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області (а.с. 18-19).

Із довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 1В/933 від 25 листопада 2024 року вбачається, що заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (батько зник безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану) (а.с. 16-на звороті).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia)це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерупротягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років`та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерупротягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

При цьому, приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Воєнний стан-це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».

Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».

Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).

Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виснувано, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі-Наказ № 309).

У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовійправовій визначеності.

Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 2526 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений напереддо його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48).

За висновками Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 3132), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)).

Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1 02 липня 2025 року звернувся до суду із заявою про оголошення померлим свого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , датою смерті вважати ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті - в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області.

Згідно листа Міністерства розвитку громад та територій від 07.08.2025 року Мінрозвитку видно наказ від 28 лютого 2025 року № 376 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 11 березня № 2025 року за №380/43786, відповідно до якого с. Роботине Токмацької міської територіальної громади з 03 березня 2022 року відноситься до тимчасово окупованих російською федерацією територій України з невизначеною датою завершення тимчасової окупації. Пунктом 1 Постанови № 1364 встановлено, що території, для яких невизначена дата завершення бойових дій або тимчасово окупації РФ, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованими російською федерацією (а.с. 82-83).

Станом на теперішній час Токмацька міська територіальна громада Пологівського району Запорізької області включена до переліку територій, на яких ведуться бойові дії, а тому відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим не розпочався, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з тих підстав, що заяву подано до суду з порушенням строків, визначених частиною другою статті 46 ЦК України, тобто передчасно.

Посилання заінтересованої особи, а саме: Міністерства оборони України про наявність спору про право у поданій ОСОБА_1 заяві суд відхиляє, оскільки оголошення особи померлою необхідно заявнику для того, щоб він міг у подальшому реалізувати свої права на отримання соціальних грошових виплат та оформлення спадщини, і необхідність вирішення заявлених вимог в окремому провадженні пов`язано з тим, що останній не може захистити своє право в інший спосіб аніж звернення до суду в порядку окремого провадження із відповідною заявою.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 264, 265, 293, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви адвоката Гринь Людмили Василівни, поданої в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України та Ічнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення фізичної особи померлою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заявник: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Заінтересована особа: Ічнянський відділ ДРАЦС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце знаходження: м. Ічня, Прилуцького району Чернігівської області, вул. Вокзальна, 2, .

Заінтересована особа: Міністерство оборони України, місце знаходження: пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, .

Повне судове рішення складено 27 серпня 2025 року.

Головуючий суддя В.М. Овчарик

Присяжні: А.В. Білодід

Ю.С. Іванченко