П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року місто Київ

Справа № 759/465/24

провадження №22-ц/824/5701/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача- Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Ключнік А.С.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просив стягнути щомісячно з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, а саме 7546,39 грн., починаючи з 03.01.2024 і до досягнення повноліття дитини; в порядку ч.2 ст.191 СК України стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі за минулий час, а саме з 21.08.2021 по 20.11.2023, на загальну суму 258670,15 грн.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.09.2011. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Включно до 20.08.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та їх дитина ОСОБА_3 разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

10.08.2021 на підставі заяви ОСОБА_1 Тетіївським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного вику, починаючи з 27.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

30.09.2021 рішенням Тетіївського районного суду Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 розірвано.

З 20.08.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_1 шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо один від одного. Малолітня дитина ОСОБА_3 з 20.08.2021 постійно проживає зі своїм батьком, спочатку до 17.01.2022 в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 17.01.2022 до 06.03.2022 в квартирі АДРЕСА_3 .

З 06.03.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та введенням в Україні воєнного стану ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_3 перебувають у Польщі, де отримали тимчасовий прихисток.

З моменту припинення сумісного проживання позивача з відповідачем, витрати батька ОСОБА_1 на утримання дитини склали 543340,20 грн., які складаються із витрат на відпочинок, розвиток, розваги в сумі 178964,14 грн.; на лікування та медичне обстеження в сумі 17540,96 грн, на навчальне приладдя - 27581,15 грн., на навчальний заклад - 123223,26 грн., на придбання одягу - 48244,66 грн., на онлайн ігри - 13858,14 грн., на продукти харчування - 133927,98 грн.

Листом від 22.03.2023 позивач проінформував відповідача про суму всіх витрат на належне забезпечення доньки, витрачених позивачем у період з 20.08.2021 по 13.03.2023, відповідач має відшкодувати позивачу 50% всіх витрат, на той час 148800 грн. Листи аналогічного змісту були направлені сестрі відповідача та батькам останньої.

Листом від 22.11.2023 позивач вдруге поінформував відповідача про суму всіх витрат на належне забезпечення малолітньої ОСОБА_4 , витрачених позивачем у період з 20.08.2021 по 22.11.2023, 50% від яких складає 277500 грн.

В грудні 2023 року адвокатом Шпиці О.В. був розроблений проект угоди щодо відшкодування відповідачем 50% всіх витрат на утримання дитини у розмірі 277500 грн. Листом від 14.12.2023 позивач направив на адресу відповідача цей проект договору з пропозицією щодо його укладення, який фактично отримано відповідачем 26.12.2023. Однак вказаний лист з боку ОСОБА_1 був повністю проігнорований, як і не було надано жодних зустрічних пропозицій щодо забезпечення малолітньої дитини ОСОБА_3 навіть мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

З моменту припинення сумісного проживання позивача та відповідача та до моменту подачі даної позовної заяви до суду, витрати ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 сукупно склали 13000 грн.

Таким чином, загальна сума аліментів у твердій грошовій сумі за минулий час з 21.08.2021 по 20.11.2023, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, розраховується та становить 271670,15 грн. (50% від 543340,29 грн.) - 13000 грн. = 258670,15 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки в сумі 7546,39 грн.. Позивач вважає, що вказаний розмір аліментів на утримання доньки буде розумним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку у її віці.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Кобижча О.І. подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскаржуване рішення ухвалене без належного з`ясування дійсних обставин справи, з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, ігноруванням усіх доказів, наявних в матеріалах справи. Рішення суперечить принципам, закріпленим у статтях 7, 14-20 СК України, та не відповідає завданню цивільного судочинства - захисту порушених прав дитини та суперечить Конвенції ООН про права дитини.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі суперечить ст.184 СК України.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що позивач доклав максимум зусиль зі свого боку для того, щоб закликати відповідача до участі у вихованні та утриманні дитини, не врахував жодного доказу витрат, які несе позивач, забезпечуючи утримання дитини одноосібно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ручка О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ручка О.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін. В судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, враховуючи укладену між сторонами мирову угоду, яка затверджена ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2024 року. За умовами мирової угоди, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_1 досягли згоди щодо того, що з 20.08.2021 до дати повернення дитини в Україну разом з батьком ОСОБА_1 , батько самостійно та за власний рахунок здійснює утримання дитини та несе інші необхідні додаткові витрати на дитину, а матір - ОСОБА_1 за цей період звільняється від обов`язку від понесення таких витрат на дитину та не здійснюватиме відповідних виплат/відшкодувань батьку. Таким чином, вважає представник відповідачки, що цією мировою угодою було врегульовано питання звільнення відповідачки від сплати аліментів у період з 20.08.2021 до дати повернення дитини в України. Оскільки дитина ще не повернулася в України разом з батьком відповідно до п.1,7 Мирової угоди, то у справі відсутній предмет спору про стягнення аліментів як на майбутнє до повернення дитини в Україну, так і за минулий час.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом установлено, що між сторонами 04.09.2011 укладено шлюб, актовий запис №109.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 у позивача з відповідачем народилася спільна дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10.08.2021 Тетіївським районним судом Київської області видано судовий наказ по справі №940/913/21 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 27.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23.02.2022 в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Кобижчи О. І про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тетіївського районного суду Київської області від 10.08.2021 в справі №940/913/21 відмовлено та залишено судовий наказ в силі.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2023 вирішено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дубового І.А. задовольнити. Ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 18.102022 скасувати. В задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Кобижчи О.І. про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 18.10.2022 судовий наказ Тетіївського районного суду Київської області від 10.08.2021 в цивільній справі №940/913/21 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 щомісячно аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку від дня звернення із заявою і до досягнення дитиною повноліття, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Тетіївського районного суду м. Києва від 30.09.2021 шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається із акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом ССДС Святошинського РДА у м. Києві, було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання станом на 11.05.2021 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що у квартирі чисто є необхідні меблі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має окрему кімнату з відповідними меблями та шкільним приладдям, продукти харчування є в наявності. Дитина проживає разом зі ОСОБА_1 .

Святошинською РДА у м. Києві 18.02.2022 на адресу позивача надіслано інформацію №115/02 щодо надання послуги медіація. В результаті якої було проведено 3 (три) зустрічі, проте за рішенням сторони позивача медіацію було припинено.

Згідно наданого листа, перекладеного з польської мови від 25.04.2023, ОСОБА_5 , за адресою проживання позивача разом з дочкою з житловому будинку в АДРЕСА_4 на 6 поверсі, 24.04.2023 було здійснено візит соціального працівника відділу осередкової Муніципального центру соціального забезпечення в Лодзі, за заявою позивача з метою підтвердження належних умов проживання. Встановлено, що ОСОБА_4 ходить до ІІІ-класу початкової школи №170 в Лодзі, квартира оснащена з двох кімнат. В розпорядженні малолітньої дитини є кімната.

Згідно листа від 20.10.2021 №40-9785 Святошинської РДА у м. Києві адресованого ОСОБА_6 на її звернення про перешкоджання спілкування з дитиною, повідомило про те, що ОСОБА_1 не перешкоджає їй спілкуватися із дочкою.

16.02.2022 відповідач звернулася до Святошинського ВДВС м. Києва із заявою про повернення виконавчий документ на підставі п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно листа ССДС від 03.11.2023 №069-069/Ш-95-2567 про результати розгляду заяви позивача, встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва вiд 01.08.2023 у справi за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та негайне відібрання дитини, зобов`язано Службу у справах дітей та ciм'i Святошинсъкої РДА у м. Києві, як третю особу по справi, яка не заявляє самостійних вимог, надати висновок. Спеціалісти Служби 24.10.2023 через мобільний додаток вайбер поспілкувалися з малолітньою ОСОБА_3 , 2013 р.н. Вікторія повідомила, що наразі проживає з батьком у Польщі у м. Лодзь. Там відвідує місцеву школу, гуртки, тощо. Дитина повідомила, що спілкується з матір?ю один раз на місяць засобами телефонного зв?язку. Також малолітня ОСОБА_3 повідомила, що сумує за мамою, але хоче проживати разом із батьком. Члени Комісії зазначили, що відповідно до пункту 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» спірні питання між батьками щодо виховання дітей розглядаються службою у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, що унеможливлює виконання ухвали Святошинського районний суд міста Києва через відсутність правових підстав.

Позивач 18.10.2021 звернувся до начальника УСЗН Святошинської РДА у м. Києві із заявою про надання соціальних послуг, а саме: інформування, соціальний супровід сімей/осіб, які перебувають у складених життєвих обставинах, консультування, посередництво.

Згідно публічного договору про надання послуг у сфері позашкільної освіти (дистанційні послуги), укладеного 01.12.2022 між ЗПО «ІВІ Львів» та ОСОБА_1 щодо дистанційного навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії з 01.12.2022 до 31.08.2023.

Згідно публічного договору про надання послуг у сфері освіти (дистанційні послуги) укладеного 01.09.2022 між ТОВ «Заклад загальної середньої освіти ІВІ Плюс приватна школа» та ОСОБА_1 щодо дистанційного навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01.09.2022 до 31.08.2023.

01.09.2021 ОСОБА_1 уклав публічний договір про надання послуг у сфері позашкільної освіти (дистанційні послуги), заява на приєднання №0109/01 з ПЗ «Заклад позашкільної освіти «ІВІ на Теремках» щодо дистанційного навчання, строк з 01.09.2021 до 31.08.2022 .

Згідно публічного договору про надання послуг у сфері освіти (дистанційні послуги) укладеного 01.09.2022 між ПЗ «Заклад позашкільної освіти «ІВІ на Теремках» та ОСОБА_1 щодо дистанційного навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 01.09.2022 до 31.08.2023.

Згідно публічного договору про надання послуг у сфері освіти (дистанційні послуги) від 30.08.2021 укладеного між ТОВ «Заклад позашкільної освіти «ІВІ Плюс приватна школа» та ОСОБА_1 щодо дистанційного навчання, строк договору з 30.08.2021 по 31.08.2022.

Відповідно до листа ССДС від 08.11.2023 №40-2176 встановлено те, що дитина повідомила про спілкування з матір?ю один раз на місяць засобами телефонного зв`язку. Також малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила, що сумує за мамою, але хоче проживати разом із батьком. Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація, у межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу території відповідної територіальної адміністративно- одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Протоколом Км н 78/23 від 24.04.2023, перекладеного з польської мови, встановлено, що за адресою проживання АДРЕСА_4 прибув державний виконавець районного суду, під час дій, проведених у приміщенні встановлено, що є дві кімнати та здійснено їх опис, також є туалет та кухня.

Згідно довідки SP.170.4317.68.2022, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в школі подставовій №170 в Лодзі в 3а класі.

Згідно довідки SP.170.4317.38.2023 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 реалізує свій освітній обов`язок в школі подставовій № 170 в Лодзі в 4а класі.

Також ТОВ «Заклад загальної середньої освіти ІВІ Плюс приватна школа» видав довідку від 17.08.2022 №01-31/50, якою підтверджує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в 4 класі за наказом №43-у від 30.08.2021 по теперішній час.

Згідно довідки №97 від 19.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 5 класі ТОВ «Київська гімназія «Міжнародна школа М`Андрик» з 01.09.2023.

Згідно договору 01/041022 від 04.10.2022 ОСОБА_1 уклав договір в інтересах ОСОБА_3 з ФОП ОСОБА_8 про надання таких послуг: музичне навчання, навчання мистецтву, навчання образотворчому мистецтву, навчання театрального мистецтва, навчання мовам і навичкам спілкування, навчання швидкісному читанню.

Згідно договору 060323/1 від 06.03.2023 ОСОБА_1 уклав договір в інтересах ОСОБА_3 з ФОП ОСОБА_8 про надання таких послуг: музичне навчання, навчання мистецтву, навчання образотворчому мистецтву, навчання театрального мистецтва, навчання мовам і навичкам спілкування, навчання швидкісному читанню.

Окрім зазначених доказів, позивач надає документи щодо відпочинку, а саме: договір публічної оферти про надання послуг з організації відпочинку від 13.12.2021 укладеного між ТОВ «Файно Тур» та ОСОБА_1 ; рахунок фактуру №319 від 22.07.2022 на суму 640 грн; договір про надання туристичних послуг №2023/38/1 від 27.06.2023 укладеного між ТОВ «Джоін АП» та ОСОБА_1 разом із рахунком фактурою на суму 55 400,00 грн; договір про надання туристичних послуг №2023/73 від 04.10.2023 укладеного між ТОВ «Джоін АП» та ОСОБА_1 разом із рахунком фактурою на суму 74 850,00 грн.

ОСОБА_1 уклав договір №13122021/2 від 13.12.2021 про надання послуг в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме щодо абонементу з плавання з 14.12.2021 по 11.01.2022.

На підтвердження оплати вказаних послуг по укладених позивачем договорам, позивач приєднав до матеріалів справи відповідні квитанції про оплату навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 здійснювала переказ коштів на рахунок позивача 25.12.2022 та 13.07.2022 на загальну суму 6 000,00 грн., 12.07.2023 у розмірі 5000,00 грн, 28.12.2023 у розмірі 2 000,00 грн.

На підтвердження витрат щодо придбання одягу для дитини в матеріалах справи наявні такі квитанції: від 17.09.2021 15:36:26 на суму 1016,00 грн; 02.10.2021 17:19:16 на суму 947,00 грн; від 09.10.2021 13:40:59 на суму 996,25 грн; інтернет-замовлення від 24.10.2023, 18:29 купальник двійка та купальник двійка Shiesser для дівчат.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із електронним та поштовими листами від 22.05.2022 року 22.03.2023 року та 22.11.2023 року, в яких описував життя спільної дочки та просив перерахувати йому 50% витрати на утримання дитини понесених ним.

Відповідно до пропозиції від 14.12.2023 року позивача, дубльованої також електронним листом 20.12.2023 про укладення договору про відшкодування половини витрат на забезпечення дитини за минулий період від 14.12.2023 , адресованої відповідачу, вбачається що ним пропонується відповідачу у вказаному проекті договору сплатити половину суми понесених витрат позивачем відшкодувати на його банківський рахунок у розмірі 260 670,15 грн. до 29.03.2023, призначення платежу «відшкодування витрат на забезпечення дитини відповідно до п.6 договору про відшкодування половини витрат на забезпечення дитини за минулий період від грудня 2023 року.

Як убачається із електронної переписки між позивачем на відповідачем, 21.10.2021 позивач просив надати йому згоду на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, 21.10.2021 відповідачем надано відповідь, де зазначила, що вона дуже любить свою дитину та сильно сумує за нею, і вона не може дати такої згоди на виїзд дитини за кордон з позивачем через те, що вона боїться що позивач вивезе дитину за кордон та сховає, додавши, що дитина не іграшка і їй необхідна материнська любов.

18.11.2021 позивач звертався до Святошинського районного в м. Києві центру соціальних служб із заявою, де просив провести йому психологічну підтримку та його 8-річній дитині ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки позивач, звертаючись з вказаним позовом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, не зазначив, що відповідач є працездатною особою та у неї немає на утриманні інших дітей та непрацездатних членів сім`ї/осіб, що її матеріальне становище та стан здоров`я дозволяє сплачувати вказану суму аліментів, щоб доводило, що вона має можливість та повинна нести матеріальну допомогу на рівні із позивачем щодо утримання дитини. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду належні та допустимі докази про заробіток відповідача, а тому позивачем не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі 7546,39 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт проживання малолітньої дитини з батьком саме з 20.08.2021; позивачем не зазначено, чому дитина проживає з ним саме з 20.08.2021, зважаючи на ті обставини, що відповідач по справі зверталася 23.07.2021 до Тетіївського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу на утримання дитини, де позивач був боржником, та на той момент дитина перебувала на повному утриманні відповідача.

До того ж суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача, що відповідач ухилялася від сплати аліментів за минулий період, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції зауважив, що дійсно позивачем здійснювалися заходи щодо отримання від відповідача 50% витрат понесених ним на утримання дитини у розмірі 258670,15 грн., проте в матеріалах справи відсутні відмова та ухилення відповідача від сплати вказаної суми. Крім того, надаючи відповідну оцінку наданим позивачем документам на підтвердження понесених ним витрат на утримання дитини, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів погодження свого вибору лікаря, методів лікування, як і не надав доказів на підтвердження згоди відповідача на дистанційне навчання дитини у приватних закладах, з приводу чого позивач укладав публічні договори 30.08.2021, 01.09.2022, 01.12.2022, 19.09.2023Ю та узгодження між батьками ціни укладених договорів.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно ст. 48 Конституції України кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Це положення Основного Закону відтворює вимоги ст. 25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття( ст.180 СК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і(або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів, враховує, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу платника аліментів ( ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви ( ч.1 ст.191 СК України).

Враховуючи наведені норми матеріального закону, колегія суддів вважає, що позивач як батько, з яким проживає малолітня дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право вимагати стягнення аліментів з матері дитини, яка проживає окремо, визначення способу стягнення аліментів належить тому із батьків, з ким проживає дитина.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільної доньки, яка проживає з батьком, в твердій грошовій сумі в сумі 7546,39 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 як матір малолітньої дитини зобов`язана утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Підстави для звільнення матері від сплати аліментів на утримання дитини відсутні.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем можливості відповідачки надавати матеріальну допомогу на утримання дитини на рівні із позивачем, є помилковим, оскільки сама по собі ця обставина не звільняє матір, яка проживає окремо від дитини, від обов`язку утримувати дитину.

Посилання представника відповідача на умови мирової угоди, яка затверджена ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 30.10.2024, як на підставу для звільнення ОСОБА_1 (матері дитини) від сплати аліментів, є безпідставними, оскільки умова мирової угоди щодо самостійного утримання батьком малолітньої ОСОБА_4 за власний рахунок не звільняє матір від обов`язку за аліментами. У зв`язку з наведеним відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Таким чином суд першої інстанції не мав законних підстав для відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує: по-перше, обов`язок матері утримувати дитину, по-друге: матеріальне становище платника та одержувача аліментів, а також потреби дитини, який виповнилося 12 років, по-третє, відсутність у платника аліментів інших утриманців (іншого відповідачем не доведено). Враховуючи ці обставини. Суд вважає, що розмір аліментів має становить 4000 грн., що є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини сторін.

Поряд з цим, зважаючи на те, що обоє з батьків несуть однакову відповідальність щодо утримання своїх дітей, враховуючи достатні доходи позивача, суд вважає, що останній не довів підстав для повного задоволення позову про стягнення аліментів у розмірі 7546,39 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволенні цих позовних вимог.

Що стосується висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, то в цій частині колегія суддів погоджується з такими, з огляду на наступне.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.ч. 1, 2 ст. 191 СК України).

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач має довести: а) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів; б) дії відповідача щодо ухилення від сплати таких аліментів (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.05.2020 у справі № 215/5867/17)..

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнула ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів за минулий час, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, які він не міг одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати.

Направлені позивачем на адресу відповідачки листи від 22.03.2023, від 22.11.2023 з інформацією про загальні його витрати на утримання доньки з пропозицією відшкодувати половину не дають підстав для висновку, що позивачем вживалися заходи щодо одержання з відповідачки саме аліментів на утримання дитини сплата яких передбачена щомісячно.

Крім того, сам по собі факт не підписання відповідачкою ОСОБА_1 угоди щодо відшкодування 50% всіх витрат на утримання дитини у розмірі 277500 грн., проект якої був направлений представником позивача 14.12.2023 та отриманий відповідачкою 26.12.2023, не свідчить про ухилення відповідачки від сплати аліментів, вимоги щодо стягнення яких позивачем заявлені не були до 03.01.2024.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, оцінивши надані позивачем до позовної заяви докази. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави ( позивач звільнений від сплати судового збору за законом) підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2664,64 грн.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 листопада 2024 року в частині відмови ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 03.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2664,64 грн.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 листопада 2024 року в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні аліментів за минулий час залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус