ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1543/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №698/345/25 Категорія: 304090000 Лазаренко В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на заочне рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 19 травня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 19.05.2023-100001129, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надав останній кредит у розмірі 8000,00 грн на 34 календарних дні з кінцевим строком повернення кредиту до 21 червня 2023 року та процентів за користування кредитом.

09 червня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 09.06.2023-010000108, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» також надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 8000,00 грн на 42 календарних дні з кінцевим строком повернення кредиту до 20 липня 2023 року та процентів за користування кредитом.

За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 09 червня 2023 року та на підставі ст. 601 ЦК України сторони провели зарахування зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 8000,00 грн за кредитним договором від 09 червня 2023 року № 09.06.2023-010000108 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 8000,00 грн за кредитним договором від 19 травня 2023 року № 19.05.2023-100001129.

08 липня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 08.07.2023-010000065, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» знову надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 8000,00 грн на 42 календарних дні з кінцевим строком повернення кредиту до 18 серпня 2023 року та процентів за користування кредитом.

За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 09 червня 2023 року та на підставі ст. 601 ЦК України сторони провели зарахування зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 8000,00 грн за кредитним договором від 08.07.2023 року № 08.07.2023-010000065 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 8000,00 грн за кредитним договором від 09 червня 2023 року № 09.06.2023-010000108.

ТОВ «Споживчий центр», надавши відповідачці кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором № 08.07.2023-010000065 від 08 липня 2023 року, у зв`язку з чим, станом на 18 серпня 2023 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 15 056,00 грн, з яких 8000,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 7 056,00 грн заборгованість по процентам.

Керуючись такими доводами, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 08.07.2023-010000065 від 08 липня 2023 року у розмірі 15 056,00 грн, а також просить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Заочним рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року позов залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення суд виснував про недоведеність і необгрунтованість заявлених ТОВ «Споживчий центр» позовних вимог. Вказав, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази обгрунтування обставин викладених у позовній заяві, а саме: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) від 08 липня 2023 року, заявка ОСОБА_1 від 08 липня 2023 року та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 08 липня 2023 року, у яких зазначено умови кредитного договору № 08.07.2023-010000065 від 08 липня 2023 року, а також заявка позичальника про перекредитування/зарахування від 08 липня 2023 року, які б підтвердили суму наданого відповідачці кредиту.

Крім того, суд першої інстанції зважив на відсутність у матеріалах справи доказів щодо здійснення будь-якого руху коштів по картковому рахунку відповідача, а з наданих суду доказів вважав за неможливе встановити, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 800,000 грн та перевірити розмір нарахованих процентів. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості означив не безспірним доказом.

Також, у рішенні судом першої інстанції зазначено про недоведеність позивачем укладання кредитного договору № 08.07.2023-010000065 від 08 липня 2023 року.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, ТОВ «Споживчий центр» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, судом не повно встановлено обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 19 травня 2023 року; 2) подання відповідачем Заявки № 19.05.2023-100001129 від 19 травня 2023 року; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №19.05.2023-100001129 (кредитної лінії) від 19 травня 2023 року. Таким чином, було укладено Кредитний договір №19.05.2023-100001129 від 19 травня 2023 року у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Позикодавець підписав договір електронним підписом, а позичальник за допомогою одноразового ідентифікатора «А984», який надсилався у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий . Належність цього номеру позичальнику відповідачем не спростована відповідними засобами доказування.

В апеляційній скарзі позивачем також наголошено на тому, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору). Позикодавець підписував договір шляхом накладення електронного підпису, а відповідачем - одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.

В подальшому, 09 червня 2023 року аналогічним чином між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір №09.06.2023-010000108. Даний договір містить Заяву позичальника про перекредитування/зарахування від 09 червня 2023 року, за якою вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 8000,00 грн. за кредитним договором 09.06.2023- 010000108 зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 8000,00 грн. за кредитним договором 19.05.2023-100001129 від 19 травня 2023 року шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора.

08 липня 2023 року аналогічним чином між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір №08.07.2023-010000065. Даний договір містить Заяву позичальника про перекредитування/зарахування від 08 липня 2023 року, за якою вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 8000,00 грн. за кредитним договором 08.07.2023-010000065 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 8000 грн за кредитним договором 09.06.2023-010000108 від 09 червня 2023 року шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора.

Також, апелянт звертає увагу на часткову сплату заборгованості за кредитними договорами №19.05.2023-100001129 та 09.06.2023-010000108.

До суду було надано електронні докази в паперовій формі, підписані одноразовими ідентифікатороми, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме: 4731-21XX-XXXX-1336, на які АТ КБ «Приват Банк» 19 травня 2023 року видано 8 000,00 грн за договором 19.05.2023-100001129, що на переконання апелянта є належним доказом перерахування коштів відповідачці.

Для апелянта є незрозумілими мотиви, з яких суд вважає неналежним доказом наявності заборгованості за кредитним договором довідку-розрахунок заборгованості. Більш того, суд не досліджував правильність розрахунку, а лише відхилив подані позивачем документи. З наведеного розрахунку можна встановити, що він проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру процентів, визначених в кредитному договорі.

З цього приводу зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 15 056 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту порушеного права, як примусове виконання обов`язку в натурі, який застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 19 травня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 19.05.2023-100001129.

Порядок укладання електронного кредитного договору визначений у розділі 2 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта).

Згідно з п.2.2 Пропозиції електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним кредитних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

На підтвердження укладення кредитного договору 19 травня 2023 року позивачем надано до суду додаток до анкети позичальника із інформацією про особисті дані ОСОБА_1 , таблицю обчислення загальної вартості кредиту, Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), заявку, підтвердження кредитного договору, паспорт споживчого кредиту. Зазначені документи датуються 19 травня 2023 року та підписані одноразовим ідентифікатором відповідачки - А984.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

За умовами вказаного договору, зокрема п. 10.1., цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року.

Таким чином, зі встановлених обставин справи та наданих позивачем доказів апеляційним судом встановлений факт укладання електронного правочину, який підписаний відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, що і є її безпосереднім підписом.

Апеляційний суд зауважує, що одноразовий ідентифікатор направлявся позичальнику кредитодавцем на його номер телефону, який вказаний позичальником при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця, тобто НОМЕР_1 . Цей номер телефону зазначений позичальником у Додатку до анкети позичальника, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з квитанцією LIQPAY ю № від 19 травня 2023 року через АТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов договору № 19.05.2023-100001129 перераховано 8 000,00 грн.

Таким чином, зі встановлених обставин справи та наданих позивачем доказів судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі № 19.05.2023-100001129 від 19 травня 2023 року, а також отримання кредитних коштів на підставі вказаного вище договору.

09 червня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір №09.06.2023-010000108. Даний договір містить Заяву позичальника про перекредитування/зарахування від 09 червня 2023 року, за якою: «На підставі ст. 601 ЦК України позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 8000 грн. за кредитним договором 09.06.2023-010000108 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 8000 грн за кредитним договором 19.05.2023-100001129 від 19 травня 2023 року. Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором 09.06.2023-010000108 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором 19.05.2023-100001129 від 19 травня 2023 року вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору 19.05.2023-100001129» (а.с. 36).

На підтвердження укладення кредитного договору 19 травня 2023 року позивачем надано до суду додаток до анкети позичальника із інформацією про особисті дані ОСОБА_1 , таблицю обчислення загальної вартості кредиту, Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), заявку, підтвердження кредитного договору, паспорт споживчого кредиту. Зазначені документи датуються 09 червня 2023 року та підписані одноразовим ідентифікатором відповідачки - А913.

Вказаний договір разом із зазначеною вище заявою укладений у електронній формі відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Споживчий центр» доведено факт укладення 09 червня 2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 кредитного договору № 09.06.2023-010000108 шляхом зарахування вимог сторін на підставі ст. 601 ЦК України.

Звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути із відповідачки заборгованість за договором 08.07.2023-010000065 від 08 липня 2023 року, натомість жодного належного та допустимого доказу щодо факту укладення між сторонами означеного договору в електронному вигляді позивачем не надано, таким чином позивачем недоведено укладення кредитного договору, на підставі якого товариство просить стягнути заборгованість із ОСОБА_1 .

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог товариства про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 08.07.2023-010000065 від 08 липня 2023 року.

В частині доводів апелянта щодо належності як доказу наданого позивачем розрахунку заборгованості апеляційний суд зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку. Зазначена обставина дійсно виключає можливість позивачу надати до суду первинні банківські документи, зокрема і виписку по рахунку на підтвердження руху коштів по рахунку позичальника, про що зазначено у оскаржуваному рішенні, оскільки товариство не відкриває будь-які рахунки для клієнтів і не формує платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

Проте, вказана обставина не звільняє позивача від обов`язку надати до суду розрахунок заборгованості із зазначенням детального розпису нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількості днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом, в даному випадку процентів за користування кредитом

Натомість, будучи фінансовою установою, позивач у наданій довідці-розрахунку про стан заборгованості за кредитом № 08.07.2023-010000065 від 08 липня 2023 року зазначає лише суму основного боргу та суму процентів, період нарахування, покладаючи обов`язок проведення детального розрахунку саме на суд, і тільки у поданій апеляційній скарзі наводить детальний розрахунок із зазначенням інших необхідних складових.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо не врахування зазначеної довідки-розрахунку як належного доказу заборгованості відповідачки перед товариством відповідає встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» залишити без задоволення.

Заочне рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді