Справа № 509/6660/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Багнюк І.В,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу №509/6660/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Крістова Вікторія Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романченко Віталій Володимирович, про визнання недійсними довіреність та договір купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_4 через представника адвоката Кушніра В.В. звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Крістова Вікторія Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романченко Віталій Володимирович про визнання недійсними Довіреності від 13.10.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. та зареєстровану в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 1008, видану на ім`я ОСОБА_2 та Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.10.2023 року, укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В., зареєстрований в реєстрі за № 172.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що земельна ділянка загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0955, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вибула з її володіння у незаконний спосіб, без її волі, шляхом укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, в основу якого було покладено протиправне представництво позивача за довіреністю, яка нею не видавалася та не підписувалась.

Також позивач зазначає, що шахрайськими діями відповідачів було порушено права власності позивача на вільне володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. За фактом вчинення шахрайських дій було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000336, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.11.2023 було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08 січня 2024 року о 13 год. 00 хв.

04.12.2023 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. надійшли Пояснення щодо позову, в яких він вказує про те, що ним була дотримана процедура та вчинені всі необхідні дії, визначені Законом України «Про нотаріат», Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Наказом міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства» та іншими нормативними актами для посвідчення довіреності.

20.12.2023 року від представника позивача адвоката Кушніра В.В. надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого він просив витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченко В.В належним чином посвідчену копію довіреності від 13.10.2023 року, що була зареєстрована в реєстрі за № 1008, складену ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , та копії усіх документів, на підставі яких була вчинена нотаріальна дія з посвідчення зазначеної довіреності (нотаріальної справи), а також витребувати в Державній прикордонній службі України інформацію про перетин державного кордону України ОСОБА_4 за період з 01.12.2021- 01.11.2023.

20.12.2023 року також від представника позивача адвоката Кушніра В.В на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів судової справи, а саме представник просив долучити до матеріалів судової справи лист УДМС України в Івано-Франківській області № 6799/1/2601-23/2601.1/7100-23 від 08.12.2023, лист ГУ Держгеокадастру в Одеській області № 3068/340-23 від 08.11.2023 та завірені належним чином копії матеріалів нотаріальної справи надані Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В. В щодо нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.10.2023.

04.01.2024 року від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Крістової В.В. надійшли пояснення в яких вона зазначає, що нею не було порушено жодних норм чинного законодавства України, які регулюють відчуження нерухомого майна, яке є предметом судового спору, оскільки всі документи, які їй було надано відповідали даним державних реєстрів, не мали виправлень, підчисток, закреслень, щодо майна та власниці були відсутні будь-які обмеження чи обтяження.

05.01.2024 року від представника відповідача адвоката Самодурової Н.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому вона не погоджується із заявленими позовними вимогами та вказує на те, що позивачкою та її представниками не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження заявлених ними вимог, а той факт, що оспорювана довіреність не видавалась та не підрисувалась позивачкою на даній стадії розгляду є лише припущенням. Окрім цього, просила застосувати презумпцію правомірності правочину і довіреності. Вказувала на те, що наведені вимоги не відповідають належному та ефективному способу захисту порушеного права та фактично не відновлять порушене право позивача.

08.01.2024 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області клопотання представника Позивача про витребування доказів було задоволено у повному обсязі та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. належним чином посвідчену копію довіреності від 13.10.2023 року, що була зареєстрована в реєстрі за № 1008, складену ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 та копії усіх документів, на підставі яких була вчинена нотаріальна дія з посвідчення зазначеної довіреності (нотаріальної справи). Витребувано в Державній прикордонній службі України інформацію про перетин державного кордону України громадянкою України ОСОБА_4 за період з 01.12.2021- 01.11.2023.

22.01.2024 на адресу суду від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла витребувана інформація.

24.01.2024 року на адресу суду від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. надійшли частково витребувані документи, у зв`язку із тим, що документи, що містяться у нотаріальній справі були вилучені на підставі Ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси № 947/36337/23 від 27.12.2023 в рамках кримінального провадження № 0000336.

26.02.2024 року від представника позивача адвоката Кушніра В.В. надійшло клопотання про долучення доказів, яким він просив суд долучити до матеріалів судової справи постанову про проведення судової почеркознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів», винесену заступником начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області від 06.02.2024 року та протокол допиту свідка ОСОБА_5 від 17.01.2024.

22.05.2024 року від представника позивача адвоката Кушніра В.В. надійшло клопотання про долучення доказів, яким він просить суд долучити до матеріалів судової справи копію Висновку експерта № СЕ-19/116-24/2116-ПЧ від 16.04.2024 та висновку експерта № СЕ-19/116-24/2109-ДД від 04.04.2024.

20.06.2024 року від представника відповідача адвоката Самодурової Н.В. надійшли Заперечення на клопотання про долучення доказів до матеріалів судової справи від 20.05.2024 в яких представник просить відмовити у задоволенні клопотання про долучення із підстав, того, що для відбирання експериментальних зразків підписів, почерку, умовновільних зразків підписів та почерку у ОСОБА_4 остання повинна була перебувати на території України.

20.06.2024 від представника відповідача адвоката Самодурової Н.В. надійшло Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи в якому представник просить призначити по справі судову почеркознавчу експертизу та її проведення доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65026, м. Одеса. вул. Ланжеронівська, буд. 21).

28.11.2024 від представника позивача адвоката Кушніра В.В. надійшло клопотання про долучення доказів, яким він просить суд долучити до матеріалів судової справи копію Висновку експерта № СЕ-19/116-24/16672-ПЧ від 24.10.2024.

03.12.2024 Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 січня 2025 року о 09 год. 30 хв.

03.12.2024 Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області в задоволенні клопотання представника відповідача Самодурової Н.В. про призначення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі було відмовлено.

14.01.2025 на адресу суду від представника позивача адвоката Кушніра В.В. надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та заява про зміну предмета позову.

04.02.2025 Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області клопотання представника позивача адвоката Кушніра В.М. про повернення справи до підготовчого провадження було задоволено, повернуто у підготовче провадження справу, призначено наступну дату підготовчого засідання.

06.03.2025 Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було постановлено прийняти заяву про зміну предмета позову в рамках цивільної справи та в подальшому розглядати справу з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

20.03.2025 від представника відповідача адвоката Самодурової Н.В. надійшов відзив на позовну заяву.

24.04.2025 Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2025 року о 13 год. 00 хв.

21.08.2025 судом у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференцзв`язку було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Представник позивача адвокат Кушнір В.М. в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача адвокат Самодурова Н.В. позов не визнала, в частині позовних вимог до ОСОБА_2 просила відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про місце та час розгляду справи.

Суд зауважує, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 була власницею земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0955, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка була набута нею на підставі Договору купівліпродажу земельної ділянки від 15.11.2006, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 3100.

Позивачем на підставі укладеного договору було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ номер 109931 від 19.04.2007.

26 жовтня 2023 року відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо про те, що належна їй на праві приватної власності земельна ділянка була відчужена на підставі Договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2023 року, посвідченого, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 172, на користь ОСОБА_5 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_4 , від імені якої діє та є його представником громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Біляївським РВ РУМВС України в Одеській області 23 березня 2011 року, діє на підставі довіреності від 13.10.2023 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. та зареєстрованої в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1008, уклала договір купівлі продажу земельної ділянки із ОСОБА_5 та передала останньому у власність земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0955, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довіреності від 13 жовтня 2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романченко, зареєстрованої у реєстрі за № 1008 вбачається, що ОСОБА_4 цією довіреністю уповноважила громадянина ОСОБА_2 представляти її інтереси, крім іншого, перед іншими юридичними/фізичними особами з питань продажу належної їй земельної ділянки кадастровий номер: :01:003:0955, а також збору, підготовки, замовлення, оформлення документів/відомостей, які є необхідними/передбаченими чинним законодавством, для здійснення такого відчуження. Для виконання доручення представник має право: підписувати, подавати, надсилати, оформляти, замовляти, одержувати документи, мати вільний доступ до зазначеної земельної ділянки, укладати та підписувати договір купівлі-продажу земельної ділянки тощо.

Відповідно до наданих до суду відомостей та матеріалів, що містяться в нотаріальній справі, копії якої були надані до суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В. вбачається, що при укладенні Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2023 року було подано паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_2 , запис № 582, орган, що видав № 2610, дата видачі 23.07.2019.

Відповідно до листа Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області ДМС України № 6799/1/2601-23/2601.4/7100-23 від 08.12.2023 зазначається, що паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , запис № 582, виданий 23.07.2019 на ім`я ОСОБА_4 не значиться.

В матеріалах нотаріальної справи міститься Державний акт на право власності на земельну ділянки серії ЯГ номер 946724, виданий на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 12 від 09.11.2006.

Відповідно до листа Сектору №3 відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеські області № 3068/340-23 від 08.11.2023 та доданих до нього документів вбачається Державний акт на право власності на земельну ділянки серії ЯЕ номер 109931, виданий на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 75 від 19.04.2007, реквізити якого є відмінними від реквізитів державного акту наявного у матеріалах нотаріальної справи.

Листом Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 19-4468/18/24-Bих віл 19.01 2024 повідомлено, що відповідно до наявної у Базі інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.12.2021 по 01.11.2023 громадянка України ОСОБА_4 перетинала кордон 11.12.2021 16:41:45 на в`їзд, 01.01.2022 17:29:32 на виїзд у пункті пропуску Львів.

Таким чином, на час видачі Довіреності від 13 жовтня 2023 року на ім`я ОСОБА_2 та укладення останнім Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2023 року із ОСОБА_5 позивачка не перебувала на території України.

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури № 09/2/1-1897вих-23 вбачається, що «26» жовтня 2023 року позивачем до Одеської обласної прокуратури було подано заяву про вчинення злочину (номер №63673-23) на підставі якої Одеською обласною прокуратурою 27.10.2023 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000336, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

В рамках кримінального провадження № 0000336 органами досудового розслідування було замовлено та проведено судову почеркознавчої експертизи.

Відповідно до Висновку експерта Криміналістичного центру Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/116-24/16672-ПЧ від 24.10.2024 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» у наступних документах: довіреність від 13.10.2023, зареєстрована в реєстрі за № 1008, серія бланку НСР 038124 на 1 арк., другий примірник довіреності від 13.10.2023, зареєстрована в реєстрі за № 1008 на 1 арк., виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою із частковим наслідуванням справжнього підпису самої ОСОБА_4 . Рукописні записи « ОСОБА_4 » в графі «Підпис» у наступних документах: довіреність від 13.10.2023, зареєстрована в реєстрі за № 1008, серія бланку НСР 038124 на 1 арк., другий примірник довіреності від 13.10.2023, зареєстрована в реєстрі за № 1008 на 1 арк., виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою. Рукописні записи « ОСОБА_4 » в графі «Підпис» у наступних документах: довіреність від 13.10.2023, зареєстрована в реєстрі за №1008, серія бланку НСР 038124 на 1 арк., другий примірник довіреності від 13.10.2023, зареєстрована в реєстрі за № 1008 на 1 арк., виконані ОСОБА_7 . Відповісти на питання щодо виконання підписів від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» у наступних документах: довіреність від 13.10.2023, зареєстрована в реєстрі за № 1008, серія бланку НСР 038124 на 1 арк., другий примірник довіреності від 13.10.2023, зареєстрована в реєстрі за № 1008 на 1 арк., ОСОБА_7 , не виявляється можливим у зв`язку із встановленням збіжних та розбіжних ознак, а також відсутністю достатньої кількості порівняльних зразків.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає такий доказ, чи відхиляє його.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц (провадження № 61-32980св18) та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (провадження № 61-10929св20).

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Якщо експертиза, яка проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, то незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений така експертиза може бути допустимим доказом.

Висновок, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість висновку експерта, який проведений в рамках кримінального провадження.

Зокрема, такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 761/12898/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18.

У постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20), Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що «висновок судово-почеркознавчої експертизи від 13 грудня 2014 року за № 574/тдд не можна вважати таким, що не відповідає критеріям належності та допустимості доказів, як про це стверджує банк у касаційній скарзі. Позивач подав до суду копію цього висновку, зроблену з копії того ж висновку, яку засвідчив слідчий. Для його використання як доказу подання до суду окремого дозволу слідчого, а також вироку суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні, не є потрібним. Такий висновок судово-почеркознавчої експертизи, який позивач відповідно до закону одержав у межах кримінального провадження, стосується предмета доказування у цій справі».

Таким чином, Висновок експерта Криміналістичного центру Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/116-24/16672-ПЧ від 24.10.2024 безпосередньо стосується предмета доказування у даній справі та є допустимим доказом, яким підтверджено, що підписи та рукописні написи від імені позивача на Довіреності від 13.10.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. та зареєстровану в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 1008 виконанні не позивачем, а іншою особою із частковим наслідуванням її справжнього підпису.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).

Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з абз.1 ч.1, 2 та 3 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої ст. 216 ЦК України).

Згідно з абзацом першим частини першої ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє права та обов`язки особи, яку він представляє.

Частиною 1 ст. 237 ЦК передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до абзацу першого статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, обов`язковим елементом двостороннього правочину (в даному випадку купівлі-продажу) є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення.

Основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину.

Коли ж відсутній факт вираження волевиявлення стороною двостороннього правочину, можна говорити про відсутність обов`язкового суб`єкта цивільних правовідносин та, як наслідок, констатувати відсутність фактичної підстави для виникнення договірних правовідносин.

Тобто, на відміну від укладених правочинів, у цьому випадку не виникає самої можливості піддати юридичній оцінці об`єктивно відсутній юридичний факт (цілеспрямовану дію), існування якого було б зумовлено юридично значимим волевиявленням учасника цивільних правовідносин.

Натомість у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин.

Таким чином, на відміну від неукладеного правочину, оспорюваний та нікчемний правочин є такими, що відбулися, а його сторони виразили своє волевиявлення на зміну цивільних правовідносин.

Конструкція частини третьої статті 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину.

Коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для цього виду договорів не вимагалася (абзац перший частини другої статті 639 ЦК України).

Підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функцію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. При цьому підпис є обов`язковим атрибутом письмової форми правочину.

Укладеність договору пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істотних його умов (статті 638 ЦК України). Належним підтвердженням досягнення сторонами згоди щодо визначених у договорі умов є, зокрема, їх підписи.

Норми ЦК України передбачають можливість вважати дійсним договір, укладений з дефектами його письмової форми, зокрема й підпису, за таких умов: 1) узгодження сторонами його істотних умов, що також включає в себе волевиявлення сторін на укладення відповідного договору; 2) виконання чи часткове виконання сторонами умов договору.

Таким чином, якщо існує підтвердження укладення і виконання такого договору, то є підстави вважати такий договір дійсним і обов`язковим для сторін, якщо ні - то договір є неукладеним.

Неукладеність договору у зв`язку з недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину волевиявлення на його укладення, про що може свідчити факт не підписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).

Отже, підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього.

Суд вважає, що відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, в даному випадку довіреності, вказує на дефект її форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на її видачу і, відповідно, на укладення договору про відчуження майна, що свідчить про неукладеність такого правочину, а саме договору.

Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати.

З огляду на наведене вище, нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2023 року, який від імені повивача підписаний сторонньою особою, та при нотаріальному посвідченні якого використано Довіреність від 13 жовтня 2023 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романченко, зареєстрованої у реєстрі за № 1008, підписи на якій було виконано не позивачем, потрібно кваліфікувати як неукладений.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства.

Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387,388 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена у Постанові Велика Палата Верховного Суду № 204/8017/17, провадження № 14-29цс23 від 27 листопада 2024 року.

Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0955, загальною площею 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову -на відповідача; уразі відмовив позові-на позивача; уразі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки позовні вимоги було задоволено частково, на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені нею та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 311 (дев`ять тисяч триста одинадцять) грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-89, 141, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0955, загальною площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 )витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 9 311 (дев`ять тисяч триста одинадцять) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено складено 29.08.2025 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко