Справа № 314/2307/25
Провадження №2/951/271/2025
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

28 серпня 2025 року селище Козова

Суддя Козівського районного суду Тернопільської області Чапаєв Р.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом виконавчого комітету служби у справах дітей Петро-Михайлівської сільської ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

22.05.2025 позивач - виконавчий комітетет служби у справах дітей Петро-Михайлівської сільської ради як орган опіки та піклування звернувся із позовом до Вільнянського районного суду Запорізької області до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Вільнянський районний суд Запорізької області ухвалою від 30.07.2025 передав вказану справу на розгляд до Козівського районного суду Тернопільської області. Підставою передачі за підсудністю послужило відповідно до ч.15 ст.28 ЦПК України встановлення місця реєстрації однієї із відповідачів, а саме ОСОБА_1 за адресою, що відноситься до територіальної юрисдикції Козівського районного суду Тернопільської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2025 вказану позовну заяву було передано на розгляд судді Козівського районного суду Тернопільської області Чапаєву Р.В.

Козівський районний суд на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України щодо встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи ? відповідача (одного із відповідачів) ? ОСОБА_1 надіслав відповідний запит. 28.08.2025 надійшла інформація, що один із двох відповідачів, а саме ОСОБА_1 , зареєстрована за місцем проживання, що відноситься до територіальної підсудності Козівського районного суду Тернопільської області.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином Республіки Азербайджан, місце проживання його невідоме як на момент пред`явлення позову, так і на час розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п.3 ч.1 ст.1, статті 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

У пункті 2 частини першоїстатті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт,який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Так пункт 4 вказаної статті закріплює, що однією з підстав для прийняття справи в провадження українськими судами є проживання позивача в Україні у справах про сплату аліментів або встановлення батьківства.

Разом з тим, законодавець не розширив цю норму випадками, коли йдеться про позбавлення батьківських прав, що, відповідно, виключає право звернення позивача з вимогами про позбавлення батьківських прав громадянина іншої держави за місцем свого зареєстрованого проживання.

Ані вказана норма Закону України «Про міжнародне приватне право», ані інші законодавчі акти не передбачають, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справу про позбавлення батьківських прав, відповідачем за якою є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні. Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 200/421/19, провадження № 61-6949св21.

Вказана позиція також викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом».

Тобто, відповідно до статей 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі. Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, крім іншого, у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Оскільки позивачем не зазначено, що відповідач має зареєстроване місце проживання в Україні, майно, зокрема на території Козівського району Тернопільської області вбачаються підстави для залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Підсумовуючи вищевикладене, право позивача на звернення до українського суду з позовом про позбавлення батьківських прав того з батьків, який є громадянином іноземної держави, залежить від наявності в останнього постійного місця проживання на території України, тому позивачу слід зібрати необхідні докази, які будуть підтверджувати факт, що відповідач має в України постійне місце проживання. Такими доказами можуть слугувати відповіді від відповідних державних органів.

Якщо ж іноземець мав постійне місце проживання на території України, яке буде відоме позивачу, але на момент звернення з позовом до суду буде відсутня інформація чи збереглося таке місце проживання за відповідачем - іноземцем, тоді позивач може звертатись до українського суду відповідно до правил ч.1 ст. 27 та ч.9, 10 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача в Україні, але разом з тим, необхідно надати докази, які будуть підтверджувати, що відповідач дійсно був зареєстрований за адресою вказаною в позовній заяві про позбавлення батьківських прав.

Суд також звертає увагу на те, що всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить повного імені (прізвище, ім`я та по батькові) відповідача ОСОБА_2 та інших його даних, що позбавляє суд можливості виконати вимоги, передбачені частиною 6 ст.187 ЦПК України, а також з`ясувати дані щодо проживання або місцезнаходження в Україні.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 розгляд цивільних справ з іноземним елементом здійснюється за «законом суду», тобто юридичною підставою застосування іноземного права на території України є норми ЦПК України, Закон України «Про міжнародне приватне право».

Так, статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», яка певною мірою дублюється ст.498 ЦПК України, визначено, що у разі, якщо, при розгляді справи з іноземним елементом, у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому ЦПК України або міжнародним договором України.

Таким чином, відповідно до ст.128 та ч.1 ст.498 ЦПК України, повідомлення відповідача має здійснюватися за правилами, передбаченими відповідним міжнародним договором України, який має застосовується при провадженні у справах за участю громадянина відповідної іноземної держави.

Тобто, звертаючись до суду з даним позовом, позивач повинен надати до суду не тільки позовну заяву з доданими до неї документами, викладені державною мовою, а й копію позовної заяви з додатками до неї, які повинні бути перекладені на іноземну мову тієї держави, громадянином якої є відповідач, та завірені належним чином, оскільки сторона цивільного процесу - відповідач, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, є громадянином іноземної держави.

Також у позовній заяві не викладено даних, зазначених у пунктах 5 та 8 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2017 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» заборонену законодавством поведінку батьків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

При цьому, у позові відсутні будь-які дані з приводу того, чи вживалися до відповідача ОСОБА_2 як батька дитини будь-які заходи впливу (оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу) та реагування, що б могло вказати на винну поведінку відповідача.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Однак позивачем у поданій суду позовній заяві не зазначено, а до позову не долучено належних доказів щодо винної поведінки батька та попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання його дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п?яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву виконавчого комітету служби у справах дітей Петро-Михайлівської сільської ради як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків заяви, що не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає її вимоги, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання у вказаний в ухвалі строк вимог, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою http://court.gov.ua/fair/sud.

Ухвала набирає законної сили після підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Чапаєв