АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року

м. Чернівці

справа №725/8540/24

провадження 822/662/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа ОСОБА_5 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 21 травня 2025 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про знесення самочинно збудованого майна.

Посилався на те, що у 2019 року ОСОБА_6 , власник квартири АДРЕСА_1 , без дозвільної документації здійснив добудову до своєї квартири - коридору площею 4,7 кв.м. та гардеробної площею 7,4 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцями його майна, зокрема вказаної квартири, є в рівних частках дружина померлого ОСОБА_4 та син ОСОБА_7 . Після оформлення права власності на спадкове майно, 05 листопада 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі-продажу відчужили квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що в загальному коридорі, у зв`язку з переплануванням квартири АДРЕСА_1 самовільно змонтовано комору, переплановано коридор загального користування. Вважає, що у зв`язку з самочинно добудованого коридору та гардеробної, перепланованого спільного коридору, замуровано вентиляційне вікно підвального приміщення, що створює конденсат на стінах, та вказана добудова розташована на каналізаційному колодязі є порушенням вимог чинного законодавства.

У зв`язку з вищевикладеним, просив суд ухвалити рішення про знесення самочинного збудованих будівель, а саме; коридору 2-1 площею 4,7 кв.м., гардеробної 2-2 площею 7,4 кв.м., квартири АДРЕСА_1 , та в коридорі загального користування демонтувати комору. Знесення провести за рахунок відповідачів у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернівецького районного суду м.Чернівці від 21 травня 2025 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя особа ОСОБА_5 про знесення самочинно збудованого майна відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про порушення прав позивача ОСОБА_1 , зі сторони відповідачів, а також можливість негативних наслідків, які можуть настати. Отже, позивач не довів своє порушене право, та у зв`язку з цим не наділений правом на звернення до суду з даним позовом, так як право на такі звернення мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю або ж інші особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення його прав, як користувача земельної ділянки, також зазначає, що йому не забезпечено вільний доступ до каналізаційного колодязя, оскільки він розташований на огороджений частині земельної ділянки відповідача та неможливість користуватись спільним коридором.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу вважають доводи апелянта необґрунтованими та безпідставними.

Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, до складу будинковолодіння по АДРЕСА_2 , входять житловий будинок літ.«А-2», житловий будинок літ.«Б-1», житловий будинок літ.«Є-2», сарай літ.«Г», огорожа № 1-2 (схематичний план земельної ділянки додається). До складу житлового будинку літ. «А-2» входять на першому поверсі квартири АДРЕСА_3 (власник ОСОБА_1 ) та АДРЕСА_4 (власники подружжя ОСОБА_8 ), на другому поверсі - квартира АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , до будинку літ «Б-1» - квартира АДРЕСА_7 , до будинок літ. «Є-2» - квартира АДРЕСА_8 (мешкає ОСОБА_9 )/а.с.60-61/.

Земельна ділянка, на якій розташовані вказані житлові будинки ніким не приватизована, належить територіальній громаді міста Чернівці.

До кожної з квартир облаштовано окремий вхід, а квартира АДРЕСА_4 (власники Гаврилюки) має окремий заїзд з АДРЕСА_2 . Облаштування окремих входів до квартир здійснено, на підставі усної домовленості між співвласниками та кожен з них мав можливість організувати вхід та земельну ділянку біля входу під свої особисті потреби. Вказане на заперечується сторонами у справі.

Відповідно до відео та фото-світлин, доступ у двір багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 зі сторони дороги загального користування по вулиці Дністрянській здійснюється через два окремих заїзди (встановлено двоє окремих воріт). Зліва від будинку розташовано заїзд до частини будинку літ.«А», у якому розташовано квартиру АДРЕСА_4 , що належать відповідачам 1 та АДРЕСА_4 , справа - заїзд у двір, з якого здійснюється доступ до квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 /а.с.62-65/.

До складу спадкового майна, після смерті ОСОБА_6 ввійшла квартира АДРЕСА_4 , що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,10 кв.м., у тому числі житловою 39,30 кв.м., що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого в Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі 21.11.2008 року. /а.с. 16/.

Квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 65,20 кв.м., в тому числі житловою 22,10 кв.м., до її складу входять наступні приміщення: дві житлові кімнати поз.«2-6» площею 17,20 кв.м. та поз.«2-10» площею 22,10 кв.м., кухня поз.«2-3, площею 4,40 кв.м., вбиральня поз.«2-4» площею 0,90 к.м., коридор поз.«2-5» площею 1,20 кв.м., дві комори поз.«2-7» площею 3,20 кв.м. та поз.«2-8» площею 1,30 кв.м., ванна поз.«2-9» площею 2,80 кв.м., що вже складає 53,10 кв.м. (тобто той об`єм майна, що увійшов до складу спадщини) та веранда, що складається з двох приміщень - коридору поз.«2-1» площею 4,70 кв.м., та гардеробної поз.«2- 2» площею 7,40 кв.м. /а.с.21-24/.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не доведено порушення його прав, як співвласника будинку, АДРЕСА_2 , внаслідок реконструкції відповідачами квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку.

Сам по собі факт проведення відповідачами реконструкції квартири АДРЕСА_1 , без отримання в установленому законом порядку дозволу на таку реконструкцію, не є підставою для захисту права позивача без доведення порушення таких прав.

Щодо доводів апелянта про порушення його прав, як користувача земельної ділянки, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

За правилами ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Нормами ст. 118, 186-1 Земельного кодексу України урегульовано порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження цих проєктів.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку відповідно до п. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир у багатоквартирному будинку не набувають право власності чи користування прибудинковою територією автоматично, оскільки передача земельної ділянки у користування під багатоквартирним будинком виникає з моменту державної реєстрації права на земельну ділянку, право на яку у власників квартир виникає тільки після того, як відповідні права зареєстровані у Державному земельному кадастрі.

Згідно зі змістом листа Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 17.12.2021 року за № Р-3 446/0-21/01 (а.с.27) «згідно даних управління земельних ресурсів Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради документи, що посвідчують право приватної власності на землю, постійного користування землею та право оренди землі по АДРЕСА_2 не видавались, а це вказує на те, що ця земельна ділянка ніким не приватизована, в користування чи оперативне управління не була передана.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушеного права позивача, як користувача земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю в нього правової підстави володіння та користування земельною ділянкою та правильно застосував норму матеріального права, передбачену ч. 7 ст.376 ЦК України.

Безпідставними є доводи апелянта щодо відсутності вільного доступу до каналізаційного колодязя, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази створення відповідачем перешкод у користуванні каналізаційним колодязем іншими співвласниками квартир, у тому числі й позивачу, що свідчить про відсутність правових підстав стверджувати про обмеження у доступі позивача до цього колодязя.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на неможливість використання ним спільного коридору, однак позивач, як правильно встановлено судом першої інстанції, після досягнення домовленостей щодо облаштування власниками квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , самостійно замурував вихід зі своєї квартири в спільний коридор, через незручну для нього, як для особи з вадами зору, сходинкову клітку.

Щодо доводів апелянта про демонтаж комори слід зазначити наступне.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2020 року, яке видане на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 увійшла квартира АДРЕСА_4 , що складається з двох житлових, загальною площею 53,10 кв.м., у тому числі житловою 39,30 кв.м..

Із технічної документації на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 65,20 кв.м., в тому числі житловою 22,10 кв.м., слідує, що до її складу входять такі приміщення: дві житлові кімнати поз.«2-6» площею 17,20 кв.м. та поз.«2-10» площею 22,10 кв.м., кухня поз.«2-3, площею 4,40 кв.м., вбиральня поз.«2-4» площею 0,90 к.м., коридор поз.«2-5» площею 1,20 кв.м., дві комори поз.«2-7» площею 3,20 кв.м. та поз.«2-8» площею 1,30 кв.м., ванна поз.«2-9» площею 2,80 кв.м., що вже складає 53,10 кв.м. (тобто той обсяг майна, що увійшов до складу спадщини) та веранда, яка складається з двох приміщень - коридору поз.«2-1» площею 4,70 кв.м. та гардеробної поз.«2-2» площею 7,40 кв.м.

Отже, комора, про демонтаж якої заявив позивач, увійшла до складу спадкового майна, після смерті ОСОБА_6 , та є частиною квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке ніким не скасоване, а тому право власності на ці приміщення визнані державою, шляхом видачі правовстановлюючого документа та реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не підтвердив належними доказами, що внаслідок самочинного будівництва порушено будь-яке його право.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, незгоди із встановленими фактичними обставинами у справі, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 05 вересня 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська