Справа №173/2117/25
Провадження №2-н/173/193/2025
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

02 вересня 2025 р. м. Верхньодніпровськ

Суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. розглянувши заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до ОСОБА_1 про стягнення забогованості за спожиту електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

До Верхньодніпровського районного суду надійшла заява про видачу судового наказуАкціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до ОСОБА_1 про стягнення забогованості за спожиту електричну енергію, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 16824 грн 05 коп., яка складається з: 7634 грн. 14 коп. - заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 21 січня 2018 року по 21 січня 2019 року, 1628 грн. 86 коп. - 3% річних, нарахованих за прострочення оплати спожитої електроенергії, 7561 грн. 05 коп. - інфляційні витрати, та судові витрати.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Кожевник О.А.

Розглянувши подану Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" заяву про видачу судового наказу, суддя дійшла висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, вбачається, що в даному випадку, заявник звернувся до суду в серпні 2025 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 21 січня 2018 року по 21 січня 2019 рік, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленої законом.

Заявник посилається на те, що у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»№ 540-ІХ від 30.03.2020 (набрав чинності 02.04.2020), Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України законодавцем було доповнено пунктом 12 такого змісту:«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COV1D-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Таким чином, на думку заявника, станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не сплинув, а отже стягненню підлягає сума заборгованості з дотриманням строків позовної давності.

Також заявник посилається на пункт 19 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, де зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Доводи заявника про те, що строк позовної давності було продовжено, суд вважає необґрунтованими, оскільки вимоги заяви про видачу судового наказу поширюються на стягнення сум, які виникли як заборгованість у період часу, що виходить за межі позовної давності та встановлення даних обставин виходить за межі інституту наказного провадження.

Стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин переривання строку позовної давності. Проте, пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Отже, враховуючи викладене, з огляду на зазначені положення закону, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу за наведеною заявою.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 166 ЦПК України).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 164 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.165, 166 ЦПК України.

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Акціонерному товариству "ДТЕК Дніпровські електромережі" у видачі судового наказу про стягнення боргу зОСОБА_1 у розмірі 16824 грн 05 коп. та судових витрат.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів, від дня складання повного тексту шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.А. Кожевник