КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9331/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ваніна Валерія Валерійовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 рокуу справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року позивач, в особі директора Соколова В.О., звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ТОВ «УК «Венеція» є суб`єктом господарювання у сфері надання житлово-комунальних послуг, здійснює дану діяльність на договірних засадах за предметом правовідносин, що виникають між виробниками, управителями і споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату житлово-комунальних послуг згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема, обслуговування та ремонт житлового будинку, а також утримання прибудинкової території.

ТОВ «УК «Венеція» надає вказані послуги за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , обслуговування якого та прибудинкової території здійснює ТОВ «Ліко-Житлосервіс», яке 09 листопада 2021 року змінило найменування на ТОВ«УК «Венеція».

Письмового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територійміж сторонами не укладено, однак між сторонами склалися фактичні відносини згідно яких позивач надає послуги відповідачу, який той споживає, а обов`язок укладення договору на надання житлово - комунальних послуг та їх оплати відповідно до закону покладено на споживача. Свої обов`язки по оплаті послуг відповідач не виконує належним чином.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих позивачем послуг, за період з 12 грудня 2017 року по 31 травня 2024 року у відповідача утворилась заборгованість.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 81328,19 грн, суму інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 6035,87 грн, 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, у розмірі 2650,51 грн, а також судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Венеція» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 81328,19 грн, суму інфляційних витрат, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 6035,87 грн, 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 2650,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «УК «Венеція» судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Ванін В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вказана квартира перебувала в іпотеці, на яку в результаті неналежного виконання умов кредитного договору у 2016 році було звернуто стягнення у позасудовому порядку.

Звертає увагу на те, що відповідач ніколи не проживав та не проживає у спірній квартирі, фізичного доступу до неї немає. Попередніми власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 постійно вчиняються дії щодо унеможливлення володіння, користування та розпорядження цією квартирою. ОСОБА_1 не отримує квитанції про сплату житлово - комунальних послуг у зв`язку із відсутністю фізичного доступу як до квартири, так і до будинку в цілому через те, що попередній співвласник спірної квартири ОСОБА_2 є головою ОСББ «Академіка Вільямса 9».

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на наявність судових спорів стосовно володіння та користування вказаною квартирою.

Крім того, у апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 має право на не оплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання посилаючись на п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги».

15 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ТОВ «УК «Венеція» - Абонгале Л.С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому висловила свої заперечення проти викладених у ній доводів, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а тому просить суд апеляційної інстанції залишити його без змін.

Представник ТОВ «УК «Венеція» - Абонгале Л.С.вказує на те, що відповідач є власником нерухомого майна, а тому відповідно до закону є індивідуальним споживчем послуг та зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово - комунальні послуги.

Зазначає, що застосування у даному випадку п. 6 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» не є можливим, оскільки у спірній квартирі постійно проживають та користуються послугами.

При цьому ОСОБА_1 не звертався до ТОВ «УК «Венеція» із відповідною заявою та документальним підтвердженням не проживання у квартирі та не користування послугами.

Крім того, у відзиві представником позивача звернуто увагу на те, що відповідач не позбавлений можливості, як власник квартири, звернутися із відповідними регресними вимогами до осіб, які фактично проживають у належній йому квартирі, щодо оплати за спожиті житлово - комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, як власник квартири в багатоквартирному будинку, не здійснює оплату наданих позивачем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідно до вимог закону, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заявленої суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Також, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що надані позивачем ТОВ «УК «Венеція» розрахунки заборгованості є доведеними та не спростовані відповідачем.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «УК «Венеція» (з 09.11.2021 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» перейменовано на ТОВ «УК «Венеція») є суб`єктом господарювання у сфері надання житлово-комунальних послуг, здійснює дану діяльність на договірних засадах за предметом правовідносин, що виникають між виробниками, виконавцями і споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема обслуговування та ремонт житлового будинку, а також утримання прибудинкової території.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 372289591 від 01 квітня 2024 року.

Згідно рішення Київської міської ради від 27 жовтня 2022 року № 5538/5579 АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_2.

ТОВ «УК «Венеція» послуги з утримання будинку та прибудинкової території у вказаному житловому будинку надавались безперебійно, відповідно до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 100 від 31 січня 2017 року, який діяв в період утворення заборгованості.

З урахуванням встановленого розпорядженням тарифу на послуги по будинку (5,73 грн за кв.м.) та загальної площі квартири відповідача (152,8 кв.м.), щомісячний розмір плати за послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_3 у період з 12 грудня 2017 року по 31 березня 2023 року складав: 875,54 грн.

У період з 01 квітня 2023 року по 31 травня 2024 року позивач надавав безперебійно послуги з управління багатоквартирним будинком, зокрема в житловому буд. АДРЕСА_1 відповідно до вартості послуг та складових економічно обґрунтування витрат на управління багатоквартирним будинком, встановлених Наказом ТОВ «УК «Венеція» № 19 від 27 березня 2023 року та додатком № 1.

З урахуванням встановленої вартості послуги на управління багатоквартирним будинком по будинку (11,64 грн за кв.м.) та загальної площі квартири відповідача (152,8 кв.м.), щомісячний розмір плати за послугу з управління багатоквартирним будинком по належній відповідачу кв. АДРЕСА_3 період з 01 квітня 2023 року по 31 травня 2024 року складав 1778,59 грн.

Рішенням Київської міської ради від 17 квітня 2018 року № 479/4543 виокремлено послугу з вивезення побутових відходів окремою комунальною послугою.

Згідно з договором № 005/18 про надання послуг з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів від 09 вересня 2018 року, укладеним між ТОВ «Екотранс-Груп» та ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та Додаткової угоди № 1 від 20 лютого 2019 року до договору № 005/18 від 09 вересня 2018 року про надання послуг з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів, тариф з 01 березня 2019 року становив за вивезення та знешкодження ТПВ за 1 куб. м. ТПВ: 114,00 грн, в т.ч. ПДВ - 19,00 грн.

На підставі додаткової угоди № 3 між ТОВ «Екотранс-Груп» та ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» від 01 січня 2022 року до договору № 005/18 від 09 вересня 2018 року про надання послуг з вивозу знешкодження твердих побутових відходів (ТПВ), тариф з 01 січня 2022 року становив за вивезення знешкодження ТПВ за 1 куб.м. ТПВ: 149,00 грн., в тому числі ПДВ - 24,83 грн.

Згідно наказу ТОВ «Ліко-Житлосервіс» № 36 від 29 листопада 2019 року «Про виокремлення послуг «Вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення)» зі складової тарифу» та додатку 1 до наказу, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «порядок формування тарифів», Розпорядження № 551 від 04 квітня 2018 року «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2018-2022 роки» та Рішення Київської міської ради від 17 квітня 2018 року № 479/4543 та Закону України № 417-VIII від 10 червня 2018 року «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», було виокремлено послугу з вивезення відходів зі складової тарифу на послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та встановлено окремі тарифи з вивезення, в тому числі збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення побутових відходів та великогабаритних, що обслуговуються позивачем з розрахунку на людину та в залежності від наявності житлового будинку сміттєзбірника.

Таким чином, у буд. АДРЕСА_1 у період з грудня 2019 по грудень 2021, вартість вивозу сміття у розрахунку на 1 людину становила 19,78 грн. на місяць.

Ураховуючи, що у кВ. АДРЕСА_2 зареєстрована одна особа, щомісяця нарахування плати на вивіз сміття в зазначений період складає 19,78 грн.

На підставі Наказу ТОВ «УК «Венеція» № 1 від 25.01.2022 «Про зміну тарифу на надання послуг з вивозу та знешкодження твердих тарифів відходів» та додатку № 1 у зв`язку з підвищенням цін зазначених послуг, було встановлені оновлені тарифи у житлових будинках, які обслуговує позивач за послуги за вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення)».

У буд. АДРЕСА_1 у період з січня 2022 по вересень 2022 вартість вивозу сміття у розрахунку на 1 людину становила 26,70 грн на місяць.

Згідно Наказу ТОВ «УК «Венеція» № 26 від 30.09.2022 «Про зміну тарифу на надання послуг з вивозу та знешкодження твердих відходів» та Додатку № 1, у зв`язку з підвищенням цін виконавця зазначених послуг, було встановлено оновлені тарифи у житлових будинках, які обслуговує позивач за послуги за вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення)».

Таким чином, у буд. АДРЕСА_1 у період з з січня 2022 по вересень 2022 вартість вивозу сміття у розрахунку на одну людину становила 26,70 грн на місяць.

Ураховуючи, що у кв. АДРЕСА_3 зареєстрована одна особа, щомісячне нарахування плати за вивіз сміття в зазначений період складає 26,70 грн.

У зв`язку з коригуванням обсягів вивезення сміття, з червня 2023 по травень 2024 вартість вивозу сміття у розрахунку на 1 людину становить 32,67 грн на місяць, тому місячне нарахування плати за вивіз сміття в зазначений період складає 32,67 грн.

Таким чином, за період наданих позивачем послуг з 12 грудня 2017 року по 31 травня 2024 року сплаті відповідачем за надані житлово-комунальні послуги за адресою: кв. АДРЕСА_3 , підлягала сума у розмірі81328,19 грн.

Однак відповідач своїх зобов`язань перед позивачем як власник нерухомого майна не виконав.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані положеннями ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Так, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Ст. 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08.10.1992 №572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Ст. 319 ЦК Українивстановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ст. 322 ЦК Українивласник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Ч. 2 ст. 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже, власник житлового приміщення у багатоквартирному будинку несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Таким чином, відповідач як власник квартири у будинку, незалежно від місця свого фактичного проживання, повинен утримувати майно та виконувати свій цивільний обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, оплачувати комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які безперервно надаються позивачем у будинку.

Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Ст. 509 ЦК Українивизначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися в певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих позивачем послуг за період з 12 грудня 2017 року по 31 травня 2024 року у ОСОБА_1 , як власника нерухомого майна, утворилася заборгованість перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги за адресою: кв. АДРЕСА_3 , в розмірі 81328,19 грн.

Враховуючи, що відповідач є власником кв. АДРЕСА_3 , за вказаною адресою надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також вивезення побутових відходів їх виконавцем ТОВ «УК «Венеція», в тому числі й відповідачу, проте оплата цих послуг не булла забезпечена споживачем у встановлений строк та у розмірі спожитої послуги залежно від площі квартири, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги.

Відповідач не надав доказів того, що ТОВ «УК «Венеція» вказані послуги надавались з перервою, не надавались або надавались неякісно, що могло б бути підставою для здійснення перерахунку розміру плати за надані послуги.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Окрім цього, узв`язку із несвоєчасною сплатою за житлово-комунальні послуги у відповідача виник обов`язок по відшкодуванню спричинених інфляційних збитків у розмірі 6035,87 грн та сплати трьох відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 2650,51 грн.

Апеляцйна скарга на містить доводів щодо незгоди відповідача із нарахованою позивачем сумою заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та розміру нарахованих інфляційних втрат триві дсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, тому колегія суддів не перевіряє правильність нарахування позивачем зазначених сум.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був застосувати до даних правовідносин положення п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

За змістом розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV в попередній редакції визнається таким, що втратив чинність з дня введення в діюЗакону № 2189-VIII(тобто з 01 травня 2019 року), крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто з 10 червня 2018 року).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону№ 2189-VIII житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону№ 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Ст. 7 Закону № 2189-VIII визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Водночас п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII визначено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Таким чином, споживачі, які тимчасово залишили свої домівки, можуть скористатися своїм правом за умови надання виконавцю послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, постачання гарячої води, поводження з побутовими відходами заяви та довідки з тимчасового місця проживання, лікування, проходження військової служби, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

У ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що відповідач фактично отримуючи надані позивачем послуги жодного разу не звернувся до позивача із запереченнями щодо їх вартості, об`ємів або актами-претензіями щодо їх якості. Крім того, відповідач не відмовлявся від отримання зазначених послуг у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу суду на те, що на відповідача як власника нерухомого майна покладено обов`язок по сплаті вартості комунальних послуг незалежно від того проживає він у належній йому на праві власноті квартирі чи ні, оскільки право власності зобов`язує.

Крім того, положення п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII не стосується житлової послуги з управління багатоквартирним будинком, оскільки оплачуючи дану послугу власники (співвласники) беруть участь в утриманні спільного майна, що їм належить, та зобов`язанні згідно із законодавством відшкодовувати витрати, пов`язані з утриманням багатоквартирного будинку. Споживачі послуг з управління багатоквартирними будинками мають оплачувати ці послуги, якщо вони фактично надаються управителем для відповідного будинку.

Ч. 1 ст. 9 Закону№ 2189-VIII встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Ст. 68 ЖК України встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо.

Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Колегія суддів враховує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі в якому створено чи не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів, а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.

Отже, не проживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, не звільняє її від обов`язку нести витрати з оплати послуг, які забезпечують утримання майна.

Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано.

За наведених обставин судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач допустив невиконання умов договору та вимог закону щодо належної оплати вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також вивезення побутових відходів в установлений строк та у визначеній сумі вартості цих послуг.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, урахувавши, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відносить судові витрати по сплаті судового збору на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ваніна Валерія Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар