Справа №717/647/25
Номер провадження 2/717/504/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року селище Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Проценко А.М.,

за участю секретаря судового засідання Глібіщук М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-щі Кельменці цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача подав до суду позовну заяву, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №1429747 в розмірі 61800 гривень, з яких: 8000 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 49800 гривень заборгованості за відсотками; 4000 гривень заборгованості за пенею; за кредитним договором №35826-01/2024 року в розмірі 48000 гривень, з яких: 12000 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 36000 гривень сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №20162-01/2024 року в розмірі 35000 гривень, з яких: 10000 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 25000 гривень сума заборгованості за відсотками, а всього заборгованості у загальному розмірі 144800 гривень, а також стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у встановленому ЦПК України порядку, заяв чи клопотань про наявність поважної причини неявки в судове засідання чи про його відкладення до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані суду докази як в їх сукупності та взаємозв`язку, так і кожен окремо на предмет достатності, належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 08 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1429747.

У відповідності до зазначеного кредитного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 8000 гривень на 360 днів зі сплатою відсотків у розмірі, встановленому п. 1.5.1 даного договору, та на строк, вказаний у графіку, який є додатком до даного договору.

Однак відповідачем не виконано свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим утворилася заборгованість 8000 гривень основної суми боргу, а також 49800 гривень процентів та 4000 гривень заборгованості за пенею, підтверджуються договором про надання споживчого кредиту №1429747 з додатками, заявою-анкетою відповідача та листом ТОВ «Пейтек Україна» від 05.11.2024 року №09, розрахунками заборгованості.

14.10.2024 між ТОВ «Слон Кредитта позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №14102024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №1429747, що підтверджується зазначеним договором факторингу та витягом з реєстру боржників.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Положення пункту 17 Прикінцевих норми Закону України «Про споживче кредитування» встановлює, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Ця норма закону набрала чинності з 24.12.2023.

Умови вказаного вище кредитного договору суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування» і позивач мав нарахувати проценти в розмірі денної процентної ставки, передбаченої вказаним вище законом, проте відповідачу було протиправно нараховано проценти за ставкою 1,91 % за період з 22.04.2024 по 19.08.2024, та з 19.08.2024 по 02.02.2025.

З посиланням на вказану норму закону щодо максимального розміру денної відсоткової ставки в певний період суд дійшов висновку, що за період з 08.02.2024 по 21.04.2024 розмір процентів має становити 8000 грн х 2,5%/100 х 80 днів = 16000 грн, за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 розмір процентів має становити 8000 грн х 1,5%/100 х 120 днів = 14400 грн, а за період з 20.08.2024 по 02.02.2025 розмір процентів має становити 8000 грн х 1%/100 х 166 днів = 13280 грн, а всього 16000+14400+13280 = 43680 грн.

Пунктом 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З посилання на пункт 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України суд вважає, що позовні вимоги в частині сплати неустойки (пені) в розмірі 4000 гривень за кредитним договором №1429747 не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №1429747 становить 8000+43680 = 51680 гривень.

Крім цього, 23 квітня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового кредиту №35826-01/2024.

Згідно з умовами цього договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 12000 гривень на 120 днів зі сплатою відсотків у розмірі, встановленому п. 1.4.1 даного договору -2,5 %, на строк дії кредиту.

Відповідач не виконав свої зобов`язання за цим договором та не повернув позивачу 12000 гривень основної суми боргу та 36000 гривень нарахованих процентів, що підтверджуються договором про надання фінансового кредиту №35826-01/2024 з додатками, паспортом споживчого кредиту та листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 року №3466_11, розрахунками заборгованості.

В свою чергу між ТОВ «Аванс Кредит » та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» 24.05.2024 був укладений договір факторингу №24052024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №35826-01/2024, що підтверджується вказаним договором факторингу та витягом з реєстру боржників до нього.

Умови вказаного вище кредитного договору суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування» і позивач мав нарахувати проценти в розмірі денної процентної ставки, передбаченої вказаним вище законом, проте відповідачу було протиправно нараховано проценти за ставкою 2.5 % за період з 22.04.2024 по 24.05.2024.

Таким чином, суд вважає, що умови кредитного договору суперечать вказаній вище нормі Закону України «Про споживче кредитування» і позивач мав нарахувати проценти в розмірі встановленої денної процентної ставки, за період з 23.01.2024 по 21.04.2024 розмір процентів має становити 12000 грн х 2,5%/100 х 90 днів = 27000 грн, за період з 22.04.2024 по 24.05.2024 розмір процентів має становити 12000 грн х 1,5%/100 х 33 дні = 5940 грн, а всього 27000+5940 = 32940 грн. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за цим договором становить 12000+32940 = 44940 гривень .

22 січня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту № 20162-01/2024, згідно з яким відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 10000 гривень на 100 днів зі сплатою відсотків у розмірі, встановленому п. 1.4.1 даного договору -2,5 %, на строк дії кредиту

Відповідач не виконав свої зобов`язання за цим договором щодо сплати боргу у встановлений договором строк та не повернув позивачу 10000 гривень основної суми боргу, а також йому було нараховано 25000 гривень процентів, пітверджуються договором про надання фінансового кредиту №20162-01/2024 з додатками, паспортом споживчого кредиту та листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 10.04.2025 №3426_22, розрахунками заборгованості.

Умови вказаного вище кредитного договору суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування» і позивач мав нарахувати проценти в розмірі денної процентної ставки, передбаченої вказаним вище законом, проте відповідачу було протиправно нараховано проценти за ставкою 2.5 % за період з 22.04.2024 по 29.07.2024.

Таким чином, суд вважає, що умови кредитного договору суперечать вказаній вище нормі Закону України «Про споживче кредитування» і позивач мав нарахувати проценти в розмірі встановленої денної процентної ставки, за період з 23.01.2024 по 21.04.2024 розмір процентів мав становити 10000 грн х 2,5%/100 х 91 день = 22750 грн, за період з 22.04.2024 по 30.04.2024 розмір процентів мав становити 10000 грн х 1,5%/100 х 9 днів = 1350 грн, а всього 22750+1350 = 24100 грн. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за цим договором становить 10000+24100 = 34100 гривень .

В подальшому між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» 29.07.2024 був укладений договір факторингу №29072024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №20162-01/2024 з додатками, що підтверджується вказаним договором факторингу та витягом з реєстру боржників до нього.

Між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання.

Договір про надання фінансового кредиту, укладений між сторонами в електронній формі, містить електронний підпис відповідача та представника позивача, тому має силу договору, який укладений в письмовій формі й підписаний сторонами, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем не надано доказів на підтвердження невідповідності умов договору про надання фінансового кредиту вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Зазначене відповідає практиці ВС (постанова по справі № 524/5556/19). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) згідно ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Положення статті 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положенням статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За вимогами ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положенням ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Положенням статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідач в порушення умов договору, який згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання з повернення суми позики за цим договором.

За приписами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Всупереч умовам кредитних договорів відповідач не виконав свої зобов`язання перед новим кредитором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив відповідних платежів для погашення кредитної заборгованості новому кредитору.

Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ „Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №1429747 в розмірі 51680 гривень, з яких: 8000 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 43680 гривень заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 35826-01/2024 року в розмірі 44940 гривень, з яких: 12000 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 32940 гривень сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 20162-01/2024 року в розмірі 34100 гривень, з яких: 10000 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 24100 гривень сума заборгованості за відсотками, а всього 130720 грн.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не укладав з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Стар файненс груп» вказані вище кредитні договори і заборгованість за вказаними вище договорами в сумі 130720 гривень він повернув позивачу.

За вказаних підстав даний позов слід задовольнити частково і з відповідача стягнути на користь позивача 130720 гривень заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача слід стягнути на користь позивача 2733,56 грн судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2-13, 76-80, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 130720 (сто тридцять тисяч сімсот двадцять ) гривень заборгованості за кредитними договорами та 2733 (дві тисячі сімсот тридцять три) гривні 56 (п`ятдесят шість) копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.М.Проценко