ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2724/23

Провадження № 22-ц/820/18/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виробничого кооперативу «Іскра 2007» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року та апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , та Виробничого кооперативу «Іскра 2007» на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року (суддя Семенюк В.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виробничого кооперативу «Іскра 2007» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації оренди земельної ділянки.

В обґрунтування вказувала, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.08.2016, ОСОБА_1 набула у власність в порядку спадкування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7133 га, яка розташована на території Голосківської сільської ради, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :05:012:0080.

Зазначала, що з моменту прийняття у спадок земельної ділянки, не бажала укладати договори оренди на свою землю з особами, які мають сільськогосподарську техніку. Перед посівом чи збором урожаю кожного року вона усно домовлялась про обробіток своєї земельної ділянки.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 стало відомо, що ВК «Іскра 2007» є орендарем її земельної ділянки, згідно з договором оренди від 02.09.2016, додаткової угоди від 01.08.2019, строк дії оренди до 11.11.2036, державну реєстрацію іншого речового права здійснено державним реєстратором Ткачук А.В. Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 11.11.2016 №17451647, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 32380771 від 16.11.2016.

Позивачка вказувала, що договору оренди та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, площею 3,7133 га, яка розташована на території Голосківської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :05:012:0080, вона не укладала та не підписувала. Відтак, утримання її земельної ділянки ВК «Іскра 2007» здійснюється без жодних правових підстав.

З врахуванням вищевикладеного, просила суд усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , земельною ділянкою, площею 3,7133 га, кадастровий номер :05:012:0080, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Голосківської (тепер Гуменецької) сільської ради Кам?янець-Подільського району, Хмельницької області, шляхом витребування її з незаконного користування ВК «Іскра 2007» та скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) щодо земельної ділянки, площею 3,7133 га, кадастровий номер :05:012:0080, що зареєстроване 11.11.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право №17451647, яке здійснено відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Ткачук А.В. виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради, індексний номер 32380771 від 16.11.2016, з одночасним припиненням права оренди ВК «Іскра-2007» на земельну ділянку, площею 3,7133 га, кадастровий номер :05:012:0080.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року у позові ОСОБА_1 до Виробничого кооперативу «Іскра2007» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасуванні державної реєстрації оренди земельної ділянки відмовлено.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Виробничого кооперативу «Іскра 2007» судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5 500,00 грн. В задоволенні решти вимог заявника відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Стверджує, що не укладала і не підписувала договору оренди та додаткової угоди, не надавала довіреності іншим особам права на розпорядження своєю власністю.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки обставинам відносно ненадання оригіналів договору оренди землі та додаткової угоди. На думку скаржниці, оригінал додаткової угоди наявний у відповідача, однак не наданий суду, що позбавляло позивача права на проведення почеркознавчої експертизи у даній справі.

Вказує, що державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, площею 3,7133 га, кадастровий номер :05:012:0080, за додатковою угодою здійснено 11.11.2016, ще до моменту укладення додаткової угоди від 01.08.2019, що свідчить про незаконність дій відповідача.

Вважає, що факт укладення договору оренди землі не підтверджено допустимими доказами, оригінали договору оренди та додаткової угоди відсутні, тому державна реєстрація права оренди ВК «Іскра 2007» не є законною.

Оскільки між сторонами не укладено жодного договору оренди земельної ділянки та додатково угоди до нього, то, відповідно, згода щодо істотних умов також відсутня, такий договір не є укладеним, а кошти, які отримувалися за користування земельною ділянкою, не можуть вважатися орендною платою.

У відзиві на апеляційну скаргу ВК «Іскра 2007» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

ВК «Іскра 2007» подано апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення про стягнення з позивачки на користь відповідача 55363 грн 75 коп витрат на професійну правничу допомогу. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що суд обмежився при ухваленні додаткового рішення виключно загальними посиланнями на необхідність врахування принципів розумності та співмірності витрат, однак не навів жодного конкретного і достатнього обгрунтування, а також не зазначив мотиви, з яких виходив при ухваленні рішення.

Звертає увагу суду, що жодних заперечень на клопотання скаржника сторона позивача не подавала, відомості про такі заперечення відсутні у змісті додаткового рішення. Крім того, в судовому засіданні щодо розгляду питання про стягнення витрат на правничу допомогу представник позивача присутньою не була.

Вважає, що у суду були відсутні підстави для зменшення розміру витрат відповідача на підставі ч. 4 ст. 137 ЦПК України, докази надані відповідачем в підтвердження витрат на правничу допомогу є належними та допустимими, співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг та значенням справи для відповідача.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Вказує, що витрати відповідача на правничу допомогу не відповідають критерію реальності адвокатських послуг та є завищеними.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сусла І.М. підтримала апеляційні скарги сторони позивача, апеляційну скаргу ВК «Іскра 2007» просила залишити без задоволення.

Представник відповідача ВК «Іскра 2007» - адвокат Шевчишин М.Є. підтримав подану виробничим кооперативом апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, в задоволенні апеляційних скарг позиваки просив відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року задоволенню не підлягає, апеляційні скарги ВК «Іскра 2007» та ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2016, позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7133 га, яка розташована на території Голосківської сільської ради, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер земельної ділянки :05:012:0080, зареєстрованого у реєстрі за № 4339, яку позивачка прийняла у спадок, після смерті своєї сестри ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За договором оренди від 02 вересня 2016 року, ОСОБА_1 передала ВК «Іскра 2007» в оренду земельну ділянку, кадастровий номер :05:012:0080, площею 3,7133 га, яка розташована на території Голосківської (тепер Гуменецької) сільської ради Кам?янець-Подільського району, Хмельницької області. Право оренди зареєстроване 11.11.2016, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав від 26 березня 2020 року. Строк оренди 7 років (а.с. 8 т. 1)

Крім того, внесені відомості до Реєстру щодо права оренди вказаної земельної ділянки відповідно до додаткової угоди від 01.08.2019 зі строком дії до 11.11.2036.

Також встановлено, що протягом 2016-2022 років ВК «Іскра 2007» сплачувало ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі від 02 вересня 2016 року, додаткової угоди від 01.08.2019, а позивачка її отримувала та не відмовлялась від неї.

Зокрема, в матеріалах справи наявні відомість на виплату паїв за 2022 рік, в якій зазначено про отримання ОСОБА_1 5635 грн, видатковий касовий ордер від 17.09.2021 про отримання ОСОБА_1 орендної плати за 2021 рік в сумі 5435 грн, відомість про виплату орендної плати за 2020 рік, в якій зазначено про отримання ОСОБА_1 3170 грн. (а.с. 105-107 т. 1)

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції допитана в якості свідка позивачка ОСОБА_1 , а також свідок ОСОБА_5 , який є чоловіком позивачки, надали показання про те, що ОСОБА_1 уповноважувала свого чоловіка ОСОБА_5 отримувати орендну плату за землю, кошти сплачувались щороку протягом 6 років, проте, ні договір, ні додаткову угоду вони не підписували.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/123-25/3754-ПЧ від 19.05.2025 за результатами проведеної на стадії апеляційного провадження судової почеркознавчої експертизи, підпис в додатковій годі до договору оренди землі від 01.08.2019, який укладено між ОСОБА_1 та ВК «Іскра 2007» щодо земельної ділянки, кадастровий номер :05:012:0080, площею 3,7133 га, у розділі «Підписи сторін» Орендодавець, навпроти ініціалів ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої статті 640 ЦК України слідує, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі - Закон №161-ХІV).

В силу статті 13 Закону №161-ХІV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови(стаття 15 Закону №161-ХІV).

Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із положень частини першої статті 4, частини першої статті 5 Закону №1952-ІV слідує, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Цивільне законодавство встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами. Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.

Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування майном. Відносини, пов`язані з орендою землі, здійснюються на договірних засадах.

За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто такий, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Водночас у постанові від 26 жовтня 2022 року (справа №227/3760/19-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 дійшли висновку про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 ЦК України, згідно яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом частини першої статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено статтею 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В силу пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність віднесені до основних засад цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільні відносини ґрунтуються на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто дії учасників цих відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших суб`єктів цивільного права. Такі дії не можуть порушувати права та завдавати шкоди іншим особам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінка, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову від 25 травня 2021 року у справі №461/9578/15-ц).

У свою чергу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року в справі №390/34/17, висловив правову позицію щодо недобросовісності дій орендодавця при оспоренні належно вчиненого правочину та заборони суперечливої поведінки з його боку. При цьому Верховний Суд виходив з того, що дії позивача, який уклав додаткову угоду до договору оренди землі, а згодом пред`явив позов про визнання договору оренди землі неукладеним, суперечать його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факт порушення свого права на земельну ділянку у спірних правовідносинах, а тому її позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди з одночасним припиненням права оренди не підлягають задоволенню.

Хоча висновком експерта і встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала додаткової угоди до договору оренди землі, але вона фактично висловила волевиявлення на продовження договірних відносин сторін, шляхом виконання зобов`язань за договором оренди землі та отримання орендної плати, а відповідач надалі використовував земельну ділянку позивачки, сплачував їй таку орендну плату та набув речове право на земельну ділянку, строк дії якої не закінчився, то сторони фактично приступили до виконання нових зобов`язань за договором оренди землі, і з урахуванням доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) додаткову угоду до договору оренди землі від 01.08.2019 не можна вважати неукладеною.

Не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, оскільки оскаржуване судове рішення таким висновкам не суперечить, і встановлені судом у цій справі фактичні обставини, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У цій справі суд першої інстанції виходив з конкретних обставин справи з урахуванням наданих сторонами доказів.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції від 25 березня 2024 року ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з позивачки та користь відповідача ВК «Іскра 2007» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, суд першої інстанції виходив з обсягу виконаних робіт адвокатським об`єднанням «Барген», співмірності та розумності судових витрат, відмови в задоволенні позову позивачки ОСОБА_1 .

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Встановлено, що представник відповідача Виробничого кооперативу «Іскра 2007» у відзиві на позов зазначав про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19311,25 грн та не виключав можливості понесення додаткових судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді за участю адвоката у судових засіданнях.

22.05.2023 до суду першої інстанції відповідачем надано договір про правову допомогу №04/05 від 04.05.2023, укладений між ВК «Іскра 2007» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Барген» (виконавець), за умовами якого виконавець зобов`язався надавати замовнику правову допомогу, пов`язану із представництвом та захистом інтересів замовника, а замовник зобов`язується оплатити кошти за надану правову допомогу (п. 1.1).

Пунктом 1.5 вказаного договору визначено, що правова допомога за договором надається виконавцем, а також адвокатами, які є членами адвокатського об`єднання «Барген» або залучені ним для виконання цього договору. Договір є достатньою правовою підставою для видачі адвокатом об`єднання ордера в інтересах замовника без будь-яких обмежень на представництво інтересів замовника. (а.с. 47-49 т. 1)

24.10.2023 представник відповідача ВК «Іскра 2007» до суду подав клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу при ухваленні рішення, в якому просив стягнути з позивача на користь відповідача Виробничого кооперативу «Іскра 2007» судові витрати, пов`язані із правничою допомогою, та подав докази понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом вищевказаної справи в розмірі 44963,75 грн., що підтверджується: актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 11.05.2023 до договору про правову допомогу № 04/05 від 04.05.2023 року на суму 5662,50 грн., з яких лише 2831,25 грн. стосується вказаної справи; актом приймання-передачі наданих послуг № 3 від 24.05.2023 до договору про правову допомогу № 04/05 від 04.05.2023 на суму 16 500,00 грн.; актом приймання-передачі наданих послуг № 4 від 26.06.2023 до договору про правову допомогу № 04/05 від 04.05.2023 на суму 7200,00 грн.; актом приймання-передачі наданих послуг №7 від 22.08.2023 до договору про правову допомогу № 04/05 від 04.05.2023 на суму 5200,00 грн.; актом приймання-передачі наданих послуг №10 від 19.09.2023 до договору про правову допомогу № 04/05 від 04.05.2023 на суму 13232,50 грн, платіжними інструкціями №1544 від 11.05.2023 на суму 5662,50 грн, № 1570 від 31.05.2023 на суму 16500,00 грн, №1624 від 30.06.2023 на суму 7200,00 грн, №1893 від 03.10.2023 на суму 13232,50 грн, №1814 від 05.09.2023 на суму 5200,00 грн. (а.с .210-249 т. 1, ас. 1-34 т. 2)

Крім того, адвокати Адвокатського об`єднання «Барген» надавали відповідачу Виробничому кооперативу «Іскра-2007» правничу допомогу відповідно до додаткової угоди до договору від 04.05.2023 та додаткової угоди до договору № 3 від 19.05.2023 у цивільній справі №676/2724/23. Умовами додаткових угод визначено гонорар виконавця (а.с. 224-233 т. 1).

Стороною позивача не надано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат понесених відповідачем на правничу допомогу, не зазначено про їх не співмірність, невідповідність, а тому суд не має права зменшити цей розмір з власної ініціативи. Відповідно, у зв`язку з відмовою в позові, витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 44963,75 грн підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції 25.03.2024 представник відповідача Шевчишин М.Є. зробив заяву про надання доказів понесених витрат на правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Після ухвалення судом першої інстанції рішення 01.04.2024 представником відповідача Гевко А.В. подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу на суму 55363,75 грн (44963,75+10400). Зазначаючи, що при ухваленні судового рішення, судом не було вирішено питання про розподіл витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на суму 10400 грн, до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі представник відповідача надав акт приймання-передачі наданих послуг №11 від 23.10.2023 до договору про правову допомогу № 04/05 від 04.05.2023 на суму 5200,00 грн; акт приймання-передачі наданих послуг №15 від 26.03.2024 до договору про правову допомогу № 04/05 від 04.05.2023 на суму 5200,00 грн; детальні описи робіт (наданих послуг) від 24.10.2023, 04.04.2024; платіжні інструкції №2025 від 08.11.2023 на суму 5200 грн, №2307 від 28.03.2024 на суму 5200 грн. (а.с. 63-80 т. 2)

В той же ж час, нормами цивільного процесуального законодавства визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23)).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Протягом розгляду справи та до закінчення судових дебатів в суді першої інстанції, представником відповідача доказів понесення відповідних судових витрат на суму 10400 грн не надано. Такі докази були подані в суді першої інстанції тільки з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат. (а.с. 72-76 т. 1).

З огляду на викладене, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10400 грн на користь відповідача слід відмовити, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин ненадання відповідачем доказів, що підтверджують розмір таких витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі. з врахуванням визначеного умовами договору фіксованого гонорару адвоката.

З огляду на викладене вище, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року залишити без змін.

Апеляційні скарги Виробничого кооперативу «Іскра 2007» та ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника ВК «Іскра 2007» Гевка А.В. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Виробничого кооперативу «Іскра 2007» 44963 грн 75 коп витрат на правничу допомогу.

В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: О.І. Талалай

Т.О. Янчук