Справа №403/123/25 провадження № 2/403/261/25
У Х В А Л А

27 серпня 2025 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Карпяк Л.І.,

за участю:

представника позивача ПСП «Димитрово» - адвоката Іванової М.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ФГ «Агро-Лідія» в порядку самопредставництва Поступака В.В.,

представника відповідачів - адвоката Важеніної С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження подане в цивільній справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Димитрово» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Агро-Лідія» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною та визнання відсутнім права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Фермерського господарства «Агро-Лідія» про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис),

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Димитрово» (далі - ПСП «Димитрово») до відповідачів ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Агро-Лідія» (далі - ФГ «Агро-Лідія») про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Димитрово» щодо земельної ділянки загальною площею 6,5573 га, кадастровий номер: :02:000:0187 та визнання відсутнім права користування у ФГ «Агро-Лідія» зазначеною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

27 серпня 2025 року представником відповідачів - адвокатом Важеніною С.А. було подане клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПСП «Димитрово» до ФГ «Агро-Лідія» про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) у ФГ «Агро-Лідія», а саме: земельною ділянкою за кадастровим номером: :02:000:0187, загальною площею 6,5573 га. На обгрунтування поданого клопотання зазначила про те, що спір за позовом ПСП «Димитрово» до ФГ «Агро-Лідія» щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно, яке (права на яке) є предметом спору, підлягає розгляду в господарському суді. Спір у даній справі є спором щодо права користування (емфітевзису) на земельну ділянку між юридичними особами, а тому з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених позовних вимог до ФГ «Агро-Лідія» належить до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Отже, провадження у справі в частині позовних вимог до ФГ «Агро-Лідія» підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В судовому засіданні по розгляду справи представник відповідача ФГ «Агро-Лідія» (в порядку самопредставництва) та представник відповідачів - адвокат Важеніна С.А. підтримали зазначене вище клопотання та прохали суд його задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ПСП «Димитрово» - адвокат Іванова М.О. заперечила проти задоволення клопотання в частині закриття провадження у справі за вимогою про визнання відсутнім права користування ФГ «Агро-Лідія» земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), зазначивши, що спір у даній справі існує не між двома юридичними особами, а за участі фізичної особи ОСОБА_1 , який є стороною обох договорів. Судова практика свідчить про недопустимість розмноження судових справ, які можуть бути розглянуті в одному судовому провадженні.

При вирішенні клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ФГ «Агро-Лідія» про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Позивач ПСП «Димитрово» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ФГ «Агро-Лідія» про: 1) визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 21 вересня 2009 року, укладеного між ПСП «Димитрово» та ОСОБА_2 , орендодавцем за яким в подальшому став ОСОБА_1 , та 2) визнання відсутнім права користування у ФГ «Агро-Лідія» земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи (зокрема, поданих сторонами заяв по суті справи), право користування ФГ «Агро-Лідія» земельною ділянкою площею 6,5573 га, кадастровий номер: :02:000:0187, яка одночасно є об`єктом оренди за договором оренди землі від 21 вересня 2009 року, грунтується на договорі про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 21 грудня 2020 року, укладеному між ФГ «Агро-Лідія» та відповідачем ОСОБА_1 ..

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15).

Право оренди земельної ділянки та право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є речовими правами, що підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У справі за позовом приватного підприємства (первинного орендаря) до фізичних осіб (власників земельної ділянки), товариства (останнього орендаря), відділу з питань державної реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ГУ Держгеокадастру, про визнання недійсними договорів оренди та скасування рішень про державну реєстрацію права оренди - Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що спір є приватноправовим і з огляду на суб`єктний склад учасників спору його слід розглядати за правилами цивільного судочинства (див. постанова від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18).

У справі за позовом товариства (первинного орендаря) до фізичної особи, як власника земельної ділянки, товариства (останнього орендаря), державного реєстратора про визнання недійсним договору оренди землі; скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно; витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння та користування; внесення змін до договору оренди землі - Велика Палата Верховного Суду виснувала, що оскільки предметом спору у справі, що переглядається, є земельні ділянки, власником яких є фізична особа як сторона договорів оренди землі (як первісного, укладеного із позивачем, так і двох наступних, укладених із відповідачем), предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків власника земельних ділянок..., а тому з огляду на характер правовідносин, з яких виник спір, його слід розглядати в порядку цивільного судочинства (див. постанова від 01 квітня 2023 року у справі №357/8277/19).

У поданому до суду клопотанні представник відповідача посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року у справі №146/882/22, в якій позовними вимогами фермерського господарства до фізичної особи та товариства були визнання недійсним договору емфітевзису та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та в якій було зроблено висновок про те, що спір в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за товариством є спором щодо права оренди на земельну ділянку між юридичними особами.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі №932/9029/23, цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками Об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

З огляду на викладене, враховуючи, що висновки з приводу розгляду судами за правилами цивільного судочинства позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію речового права іншої юридичної особи на нерухоме майно (земельну ділянку) у справі, де іншим відповідачем є фізична особа - власник цієї земельної ділянки вже були сформовані Великою Палатою Верховного Суду (наведені у тексті даної ухвали вище), саме ці висновки враховуються судом під час розгляду клопотання адвоката Важеніної С.А., як такі, що мають перевагу над висновком, сформованим Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року у справі №146/882/22.

Крім того, судом враховується, що 24 липня 2025 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №357/12982/23 за позовом товариства (первісного орендаря) до фізичної особи (власника земельної ділянки) та товариства (останнього орендаря) про скасування державної реєстрації припинення права оренди первісного орендаря на земельну ділянку, визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі у запропонованій позивачем редакції, визнання відсутнім у останнього орендаря права оренди земельної ділянки, перегляд судових рішень у цій справі судом касаційної інстанції був здійснений за правилами саме цивільного судочинства без жодних висновків про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог первісного орендаря (юридична особа) до останнього орендаря (юридична особа) про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки.

Також в порядку саме цивільного судочинства 07 травня 2025 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду за результатами касаційного перегляду судових рішень у справі №357/36/24 ухвалено постанову за позовом товариства (первісного орендаря) до фізичної особи (власника земельної ділянки) та товариства (останнього орендаря) про скасування державної реєстрації припинення права оренди первісного орендаря на земельну ділянку, визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі, визнання відсутнім у останнього орендаря права оренди земельної ділянки.

З огляду на викладене, враховуючи суб`єктний склад учасників спірних правовідносин та ту обставину, що оспорюване позивачем право користування ФГ «Агро-Лідія» земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) грунтується на договорі, укладеному ним із відповідачем ОСОБА_1 , який також є стороною договору оренди землі, укладеного з ПСП «Димитрово», підстава для закриття провадження у справі, передбачена п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України відсутня, оскільки предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків власника земельної ділянки, як фізичної особи, а тому клопотання представника відповідачів - адвоката Важеніної С.А. задоволенню не підлягає. Керуючись ст.ст.1, 3, 19, 255, 258, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Агро-Лідія» - адвоката Важеніної Світлани Анатоліївни про закриття провадження у справі в частині позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства «Димитрово» до Фермерського господарства «Агро-Лідія» про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення.

Повна ухвала суду складена 01 вересня 2025 року.

Суддя С.Ю.Атаманова