Справа №2-81/2010
У Х В А Л А

27.08.25 м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування заходів забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , звернувшись із зазначеною заявою, просить скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Болехівського міського суду від 02 березня 2010 року у справі №2-81/2010 шляхом зняття арешту з нерухомого майна, яке належить йому на праві власності.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що в провадженні суду перебувала справа № 2-81/2010 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій 02 березня 2010 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та інше майно, яке знаходиться у нього або інших осіб.

На виконання вказаної ухвали суду ВДВС Болехівського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 18014750 від 15 березня 2010 року відповідно до якої накладено арешт на все його нерухоме майно.

Рішенням Болехівського міського суду від 15 березня 2010 року задоволено позов та стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 406662,16 гривень.

Вказане рішення виконане, позивачу сплачено кошти, виконавче провадження відсутнє, однак, до цього часу арешт з майна не знятий, що перешкоджає йому розпорядитися ним у власних цілях.

Учасники справи в судове засідання не з"явилися, подавши заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.19, 22).

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку

Встановлено, що в провадженні суду перебула цивільна справа № 2-81/2010 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Болехівського міського суду від 02 березня 2010 року заяву задоволено та накладено арешт на грошові кошти та інше майно на суму 408000 грн, що належить ОСОБА_1 та знаходиться у нього або інших осіб який проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.4).

На виконання вказаної ухвали суду ВДВС Болехівського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 18014750 від 15 березня 2010 року відповідно до якої накладено арешт на все його нерухоме майно на суму 408000 грн (а.с.5).

Рішенням Болехівського міського суду від 15 березня 2010 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 406662,16 гривень заборгованості за кредитом, 1700 грн сплаченого судового збору та 120 грн за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у Болехівському міському суді Івано-Франківської області (а.с.3).

Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви Тов «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача (а.с.6-7).

Крім того, державний виконавець в письмовій заяві повідомив про те, що згідно даних в автоматизованій системі виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_1 у відділі перебувала ухвала Болехівського міського суду №2-81 від 02 березня 2010 року АСВП 18014750, на підставі якої накладено арешт по забезпеченню позовних вимог, реєстраційний номер обтяження 9624597.

17 листопада 2010 року, керуючись п.8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням та передано до архіву. Так, як виконавче провадження знищено за спливом строку зберігання в архіві (3 роки), то додаткових відомостей надати немає можливості (а.с.19).

Таким чином, доводи заявника про те, що на даний час немає жодного відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду в даній справі є обгрунтованими та доведеними.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» .

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Встановлено, що виконавчий лист щодо ОСОБА_1 був повернутий стягувачу, строк пред`явлення його до примусового виконання сплив, проте залишився чинним арешт майна боржника.

На час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні діяла редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.

Так, відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на 14 березня 2013 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків,передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,

державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено при постановленні ухвали від 13 квітня 2017 року, яка має приюдиційне значення, згідно витягу виконавчого провадження №19712549 по виконанню виконавчого листа від 14 квітня 2010 року за №2-81 наданого Болехівським міським відділом ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області вбачається, що 14 березня 2013 року головним державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження". Встановлено строк повторного пред`явлення виконавчого документу 13 березня 2014 року. В листі від 11 квітня 2017 року за №1329 Болехівський міський відділ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області вказує, що надати суду копії матеріалів виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль", заборгованості за кредитним договором у розмірі 406662,16 грн., не має можливості оскільки виконавче провадження було закінчено 14 березня 2013 року та знищено у зв`язку зі спливом терміну його зберігання.

Згідно п.3 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (станом на 14 березня 2013 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

На момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених статтею 47 закону (станом на 14 березня 2013 року) не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтями 12, 22 цього Закону.

Зокрема, згідно ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» (станом на 14 березня 2013 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки виконавче провадження було завершено 14 березня 2013 року, в зв"язку з чим повернутий стягувачу виконавчий лист, то, відповідно повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк відповідно, до 14 березня 2014 року.

Станом на день звернення до суду із заявою про скасування арешту виконавчий лист про стягнення із заявника боргу на виконанні не перебуває.

Встановлено, що у період з 14 березня 2013 року (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду цієї справи у суді органами державної виконавчої служби не проводились виконавчі дії з примусового виконання рішення Болехівського міського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором у розмірі 406662,16 грн, виконавче провадження знищено за терміном зберігання. Також відсутні відомості про наявність будь-яких відкритих виконавчих проваджень, за якими ОСОБА_1 є боржником.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження свідчить про безпідставність продовження дії арешту майна боржника.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Отже, наявність протягом тривалого часу (більше 12 років) нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження, закінчення строків для пред"явлення виконавчих листів та знищення матеріалів виконавчого провадження.

Державною виконавчою службою не доведено наявність підстав для збереження арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у 2013 році.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, де в ч. 5 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що збереження арешту на нерухоме майно заявника та запис про арешт у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежують його права щодо вільного розпорядження майном, а тому його право підлягає захисту шляхом скасування арешту з майна в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158, 353, 441 ЦПК України,- ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2010 року у справі №2-81/2010 шляхом зняття арешту з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Головенко О.С.