справа № 752/3830/24
провадження №: 2-з/752/187/25
У Х В А Л А

Іменем України

22.08.2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

У серпні 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79,8 кв.м., що належить ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 52224857, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Свою заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . 09 листопада 2020 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення по справі № 753/13303/20 (набрало законної сили 11.02.2021 року), яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задовольнив. У період перебування у шлюбі із ОСОБА_4 , 21.12.2017 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О., за умовами п. 1 якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність від продавця квартиру АДРЕСА_1 . Як зазначає заявник, ним, ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, з метою остаточного погашення вартості квартири вказаної квартири 17.11.2017 року було укладено кредитний договір з ПАТ «АБ «Кліринговий дім», після чого банком здійснено переказ грошових коштів у розмірі 1451283,70 грн. отримувачу - ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент». 21.12.2017 року між ПАТ «Акціонерний банк «Кліринговий дім» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 000/156-2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В.,за умовами п.п. 1.1 якого для забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № 0001006/3-2017 від 17.11.2017, укладеного між ПАТ «Акціонерний банк «Кліринговий дім» та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 передає в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 26.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. видано виконавчий напис №1378 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ПАТ «АБ «Кліринговий Дім» у розмірі простроченої заборгованості за процентами у розмірі 229765 грн., строкової заборгованості за процентами 11601,43 грн, простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 351037,43 грн, строкової заборгованості по кредиту у розмірі 732594,47 грн, що разом становить 1324998,33 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. від 27.11.2020 відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_13 про звернення стягнення на квартиру на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1378 від 26.11.2020.

Заявник зауважує, що розуміючи, що у випадку несплати боргу він втратить квартиру, в якій проживає, він прийняв рішення в повному обсязі виплатити всі борги та невиплачені внески за квартиру.

З цією метою його батько, ОСОБА_5 , подарував ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1500000 грн, про що свідчить договір дарування грошових коштів від 04 грудня 2020 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стиблиною О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2907.

Згідно дублікату квитанції від 07.12.2020 ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_6 (приватного виконавця) 1383531 грн 16 коп. в якості погашення боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_13.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. від 08.12.2020 виконавче провадження закінчено у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі боржником ОСОБА_1 рішення відповідно до виконавчого документу.

Таким чином, ОСОБА_1 погасив частину спільних із ОСОБА_2 боргових зобов`язань у розмірі 1383531 грн 16 коп. за особисті кошти, оскільки на момент погашення боргу 07.12.2020 року однією сім`єю сторони вже не проживали і спільне господарство не вели та на підставі положень ст. 544 ЦK України набув право вимагати від ОСОБА_2 , як солідарного боржника, сплати її частини боргу у розмірі 691765 грн 58 коп. (1383531 грн 16 коп.: 2).

Вищевказані обставини були встановлені постановою Київського апеляційного суду від 26.01.2023 року при розгляді справи № 752/23427/21 (провадження № 22-ц/824/558/2023) (абз. 2, 3, 4,5, 6,9, 10 стор. 14 Постанови) та у відповідності до п.4 ст. 82 ЦПК України не повинні доказуватися при розгляді даної справи.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2022 року у справі № 752/23427/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково:

- визнано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, площею 79,8 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- визнано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на майнові права інтелектуальної власності, в обсязі, передбаченому ст. 424 ЦК України (право спільної сумісної власності без виділу часток з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та іншими співвласниками, яким такі права належать на момент подачі позову), на: торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», право володільця реєстрації якого засвідчено свідоцтвом НОМЕР_4 (дата подання заявки 05.10.2017); торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_2», право володільця реєстрації якого засвідчено свідоцтвом НОМЕР_5 (дата подання заявки 05.10.2017); торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_3», право володільця реєстрації якого засвідчено свідоцтвом НОМЕР_6 (дата подання заявки 08.07.2016); торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_3», право володільця реєстрації якого засвідчено свідоцтвом НОМЕР_7 (дата подання заявки 09.08.2016); торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_4», право володільця реєстрації якого засвідчено свідоцтвом НОМЕР_8 (дата подання заявки 08.07.2016); торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_3», право володільця реєстрації якого засвідчено свідоцтвом НОМЕР_9 (дата подання заявки 23.03.2017); торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_5», право 752/23427/21 02.08.2022, 00:37 file:///Users/evnest/Deslctop/PinieHHB-752-23427-21/260 l_30213426.html Страница 13 из 13 володільця реєстрації якого засвідчено свідоцтвом НОМЕР_10 (дата подання заявки 20Ю1.2016); патент на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_7», номер реєстрації (патенту) НОМЕР_11 , дата з якої є чинними права на промисловий зразок 10.10.2016; патент на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_6», номер реєстрації (патенту) НОМЕР_12 , дата з якої є чинними права на корисну модель 27.08.2019;

- у іншій частині позову - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання частини майна особистою приватною власністю, - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.01.2023 року у справі 752/23427/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

- рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на майнові права інтелектуальної власності в обсязі, передбаченому ст. 424 Цивільного кодексу України (право спільної сумісної власності без виділу часток з ОСОБА_1 ) - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на майнові права інтелектуальної власності - відмовлено;

- рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 частини боргу - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину сплаченого ОСОБА_1 боргу в розмірі 399899 грн 26 коп.

- в іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 - залишено без змін.

Таким чином, після розгляду справи № 753/13303/20 про поділ майна подружжя 1/2 частини вищевказаної квартири належала ОСОБА_1 , та 1/2 частини вищевказаної квартири належала ОСОБА_2 .

Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 26.01.2023 року у справі № 752/23427/21 у ОСОБА_2 виник обов`язок по сплаті ОСОБА_1 399899,26 грн боргу (погашені ним за особисті кошти частина спільних боргових зобов`язань за придбану спірну квартиру).

В подальшому, ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на 1/2 частку квартири, а боргові зобов`язання щодо повернення коштів згідно судових рішень не виконала.

Таким чином, ОСОБА_2 , за для унеможливлення виконання судових рішень про стягнення з неї боргових зобов`язань, іншого нерухомого та рухомого майна на праві власності вона не мала, а сплачувати грошові кошти у розмірі 691765 грн 58 коп. відмовлялася, вона вирішила вивести належне їй на праві власності майно та уклала із своєю рідною сестрою ОСОБА_3 договір дарування від 23.10.2023, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.Л. за реєстровим №1015, згідно якого подарувала Відповідачу-2 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , визнання недійсним якого є предметом заявленого позову.

На підставі викладеного вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на частку квартири, можливо її відчуження відповідачем, що призведе до неможливості виконання рішення суду і неможливості повернення суми боргу.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу вимог своєї заяви, вважає необхідним задовольнити заяву про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, № 9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі №509/2765/19 (провадження №4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2023 року у cправі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Заявник у частині вимог про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79,8 кв.м., що належить ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_1 , (номер відомостей про речове право: 52224857, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), надав належне та переконливе обґрунтування існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, що спровокує необхідність докладання значних зусиль та витрат часу для захисту прав, свобод та інтересів у майбутньому.

При цьому, суд вважає, що вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки не порушує прав відповідача на володіння та користування майном, в той час як відчуження відповідного майна в подальшому може утруднити виконання рішення в разі задоволення позову. Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і за результатами вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Враховуючи вищевикладене, предмет позову, а також викладені у заяві доводи представника позивача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про наявність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування- задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79,8 кв.м., що належить ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_1 , (номер відомостей про речове право: 52224857, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Копію ухвали направити позивачу для пред`явлення до виконання та сторонам для ознайомлення.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Ю. Мазур