РІШЕННЯ

іменем України

27 серпня 2025 рокуСправа №451/1128/25
Провадження № 2/451/419/25

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Магонь О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Радехів цивільну справу №451/1128/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

установив:

Стислий виклад позиції учасників процесу

3 липня 2025 року адвокат Сопронюк Геннадій Михайлович в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 30 липня 2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис за №12. Від цього шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що вона та відповідач прожили у спільному шлюбі 15 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, проте все вище вказане більше стосується перших років спільного життя. Позивач вважає, що останні роки вона з відповідачем не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхньої дочки, які можуть мати вплив на психіку дитини, формування її поглядів на життя, в тому числі на життя в шлюбі, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь-якої сім`ї. Позивач вказує, що неодноразово звертала увагу на це відповідачу, але він повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Сторони неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, а за останні декілька років їхні відносини лише погіршувались. У зв`язку із тим, що спроби примиритись не принесли результатів, позивач прийшла до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для неї з відповідачем побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю спільної дитини, тим більше, що відповідач припинив з нею шлюбні відносини і вони перестали проживати разом та вести спільне господарство, він не відвідує дитину, матеріально її не забезпечує та не приймає участі у вихованні. З підстав наведених вище, позивач вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Вказує також, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Позивач зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально їй та їх дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама матеріально утримувати їх малолітню дитину. Вказує, що відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання малолітньої дитини. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, оскільки відповідач не виявляє бажання спілкуватися, що унеможливлює вирішити це питання у позасудовому порядку. У зв`язку з тим, що відповідач не підтримує з відповідачем ніяких відносин, на момент подання цього позову позивач не має достовірних відомостей про його дохід, проте їй відомо, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Зазначає, що на сьогоднішній день вона змушена сама утримувати та виховувати дитину, одночасно працювати для матеріального забезпечення себе та дитини, при тому, що вона отримує лише заробітну плату, якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення її та утримання дитини (а.с.3-5).

Із цих підстав, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 30 липня 2010 року Виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №12. Крім того, позивач просить суд стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (03.07.2025) і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 23 липня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання та витребував у позивача оригінал свідоцтва про шлюб (а.с.1-2).

6 липня 2025 року до суду поступила заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Сопронюка Г.М., у якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд проводити судове засідання без його участі, стосовно прийняття заочного рішення не заперечує (а. с. 37).

Відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася сторона позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 - Чечелюк О.Ю. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у частині розірвання шлюбу, щодо визначення розміру аліментів заперечив, оскільки відповідач постійно здійснює утримання дочки і утримує її, тому просив стягувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, що становить 1600 гривень.

Установлені судом фактичні обставини справи

Суд установив, що 30 липня 2010 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області зареєстровано шлюб, про що 30 липня 2010 року складено відповідний актовий запис №12, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторно), серії НОМЕР_1 від 20 травня 2025 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_6 », дружини - « ОСОБА_6 »(а.с.10).

Під час перебування сторін у шлюбі згідно з копією Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 1 листопада 2015 року, народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка ОСОБА_4 (а.с.11).

Відповідно до копії Акту обстеження проживання/не проживання №70 від 19 червня 2025 року, виданого Радехівською міською радою Львівської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрована, але фактично проживає на АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно з копією довідки №51 від 22 травня 2025 року, виданої Радехівською спеціалізованою середньою школою з поглибленим вивченням іноземної мови, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у 4-Б класі Радехівської спеціалізованої середньої школи з поглибленим вивченням іноземної мови (а.с.13).

Із копії Відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №450 від 20 травня 2025 року, виданих Радехівською міською радою Львівської області, видно, що на вулиці Галицька, 1/25, у місті Радехів Шептицького району Львівської області зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Сторони шлюбні відносини не підтримують, спільно не проживають. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, що свідчить про остаточний розпад сім`ї.

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо утримування дитини до досягнення нею повноліття.

Позиція суду

Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши подані сторонами документи, вислухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів та висновки суду

Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу суд зазначає таке.

Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

На підставі статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України.

Із огляду на частину другу статті 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути поданий одним з подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не бажає зберігати шлюб з відповідачем.

Отже, суд дійшов висновку, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити.

Суд уважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно із абзацом другим частини третьої статті 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то суд робить такі висновки.

Як визначено ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно із ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи з норм вказаних статей, приймаючи до уваги, що малолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні, суд вважає, що вимога ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини в частці від його доходу є правомірною.

Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що малолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та може таку надати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

ОСОБА_3 є працездатного віку, тому суд дійшов висновку, що стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону.

Ураховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, суд робить висновки про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів.

Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров`я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне з відповідача стягнути судові витрати.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 76-78, 81, 258-259, 263-265, 279, 430 ЦПК України, на підставі ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 51 Конституції України, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 115, 155, 180-183, 192 Сімейного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», суд,

ухвалив:

задовольнити позов ОСОБА_2 .

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 30 липня 2010 року Виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, про що 30 липня 2010 року складено відповідний актовий запис №12.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (03.07.2025) і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок до спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; р/р UA0026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники процесу

Позивач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Представник позивача Сопронюк Геннадій Михайлович (юридична адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Представник відповідача Чечелюк Олег Юрійович (юридична адреса: АДРЕСА_5 ).

Головуючий суддяМагонь О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 серпня 2025 року.