У х в а л а

2 вересня 2025 року

м. Київ

Справа № 295/11891/20

Провадження № 61-6385ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс» (далі - скаржник), інтереси якого представляє Давиденко Віктор Віталійович (далі - адвокат),

на постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2025 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , за участю Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном

за заявою скаржника про зміну способу виконання судового рішення і

в с т а н о в и в :

1. У грудні 2024 року скаржник звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із заявою, у якій просив змінити спосіб виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року.

2. 13 березня 2025 року суд першої інстанції задовольнив заяву скаржника.

3. ОСОБА_1 , не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, звернулася до суду із апеляційною скаргою.

4. 15 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував ухвалу суду першої інстанції й ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви скаржника.

5. 30 травня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 16928/0/220-25 від 30 травня 2025 року), у якій просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6.1. За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

6.2. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

6.3. Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

6.4. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).

6.5. Скаржник подав касаційну скаргу на постанову апеляційного суду, згідно з якою цей суд скасував ухвалу суду першої інстанції щодо зміни способу виконання судового рішення. Пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначив виключний перелік ухвал суду першої інстанції, які у касаційному порядку можна оскаржити окремо від рішення суду після їхнього перегляду в апеляційному порядку. Ухвала суду першої інстанції щодо зміни способу і порядку виконання рішення (пункт 26 частини першої статті 353 ЦПК України), у цьому переліку відсутня. Відповідно немає гарантованого права касаційного оскарження ні тієї ухвали, ні постанови апеляційного суду за результатами її перегляду. З огляду на те, що скаржник подав касаційну скаргу на судове рішення, касаційне оскарження якого не передбачене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

7.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій, зокрема мав можливість навести аргументи на користь його клопотання про зміну способу виконання судового рішення. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

7.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не можна переглянути у касаційному порядку. За таких умов обмеження на подання скаржником касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність його права на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс» на постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , за участю Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс» про зміну способу виконання судового рішення.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко