Номер провадження: 22-ц/813/5724/25
Справа № 521/5500/25
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 до Обслуговуючого кооперативу «Хвойний», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Універсал Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Герц» про визнання незаконними дій щодо виставлення рахунків та вимагання оплати за послуги теплопостачання та зобов`язання припинення таких дій,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2025 року до суду першої інстанції звернувся представник позивачів із позовною заявою, у якій вказав п`ять самостійних позовних вимог, а саме:

- визнати, що відокремлення позивачів від системи централізованого опалення було проведено співвласниками будинку по АДРЕСА_1 законно та відповідно до вимог чинного законодавства України;

- визнати нарахування, які здійснюються обслуговуючим кооперативом «Хвойний», позивачам плати за послуги теплопостачання за період з 2023 року по день розгляду даної справи та в подальшому незаконними;

- зобов`язати обслуговуючий кооператив «Хвойний» негайно припинити дії, які порушують права позивачів, а саме зобов`язати припинити здійснювати нарахування плати за послуги теплопостачання позивачам та списати нарахований борг, який склався за період з 2023 року по день розгляду даної справи;

- зобов`язати обслуговуючий кооператив «Хвойний» негайно припинити дії щодо передання/поширення недостовірної інформації щодо наявності боргів за послуги теплопостачання відносно позивачів третім особам;

- зобов`язати АТ КБ «Приват Банк», АТ «Універсал Банк», ТОВ ГЕРЦ негайно видалити та припинити розповсюджувати недостовірну інформацію у своїх застосунках «Приват24», «Монобанк» та на он-лайн платформі «ГЕРЦ», щодо наявності боргів за послуги теплопостачання у позивачів.

Короткий зміст процесуальні дії у справі здійснених судом першої інстанції.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 до Обслуговуючого кооперативу «Хвойний», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», ТОВ «Герц» про визнання незаконними дій щодо виставлення рахунків та вимагання оплати за послуги теплопостачання та зобов`язання припинення таких дій залишено без руху.

В ухвалі зазначено, що представник позивачів вказує, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються зокрема Законом України «Про захист прав споживачів», що надає підстави для звільнення їх від сплати судового збору.

Однак, з позовної заяви та доданих до неї документів суд першої інстанції вбачав, що позивачі не підлягають звільненню від сплати судового збору з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з пунктів 3, 4, 17 і 18 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; виробник суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продавець суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Отже, правовідносини, що склалися між позивачами та відповідачами не витікають з положень Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки між позивачами і відповідачами не існує договірних відносин, на яких поширюється дія Закону. Тому позивачі не є споживачами в розумінні названого Закону. Представник позивачів у позовній заяві, як на підставу своїх позовних вимог стверджує, що між позивачами та відповідачами не укладеного будь-якого договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачі є суб`єктами справляння судового збору у даній справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 до Обслуговуючого кооперативу «Хвойний», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», ТОВ «Герц» про визнання незаконними дій щодо виставлення рахунків та вимагання оплати за послуги теплопостачання та зобов`язання припинення таких дій повернено позивачам разом з додатками до позовної заяви. Роз`яснено позивачам, що відповідно до положень ч.ч. 6-7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат Шуляк Р.В., який діє в інтересах усіх скаржників, просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення виявив надмірний формалізм, наслідком якого є порушення прав особи на судовий захист. також представник скаржників зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивачі мають статус споживачів навіть якщо не отримують послуг, але їх права порушуються. Більше того, на думку адвоката наявність або відсутність фактичного споживання послуг та договору не впливає на статус споживача, що слідує з загального аналізу норм Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто, якщо особам безпідставно нараховують борг за послуги вони мають право захищати свої права як споживачі. Відсутність договору між Обслуговуючим кооперативом «Хвойний» та позивачами, як споживачами, не може бути підставою для невизнання позивачів споживачами у даних правовідносинах, що склались між позивачами та відповідачами.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У вказаній цивільній справі апеляційна скарга подана на ухвалу про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 02 вересня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою суду від 14 квітня 2025 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано 10-ти денний строк для усунення недоліків.

Вищевказана ухвала суду була отримана представником позивачів 15 квітня 2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

21 квітня 2025 року представник позивачів подав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, проте станом на 02 травня 2025 року недоліки позовної заяви не усунені, а саме, не сплачено кожним з позивачів судовий збір за п`ять позовних вимог немайнового характеру, у розмірі 6056,00 гривень.

З огляну на вищевикладені обставини, беручи до уваги те, що ухвала суду від 14 квітня 2025 року про залишення заяви без руху не була виконана в повній мірі у визначений судом строк, тоді як нормами ЦПК чітко передбачено строки відкриття провадження по справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана заява підлягає поверненню позивачам з усіма доданими до неї документами.

Суд першої інстанції зазначив, що зазначені в ухвалі суду недоліки поданої заяви не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Судом першої інстанції при винесенні ухвали врахована прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції зазначив, що вказані вимоги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права на доступ до суду.

Однак колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Під час прийняття Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (провадження №14-57цс18) дійшла висновку, що "порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права".

У постанові від 19 червня 2018 року у справі №761/24672/15-ц (провадження №14-197цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала: «У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Предметом позову у цій справі є:

- визнати, що відокремлення позивачів від системи централізованого опалення було проведено співвласниками будинку по АДРЕСА_1 законно та відповідно до вимог чинного законодавства України;

- визнати нарахування, які здійснюються обслуговуючим кооперативом «Хвойним», позивачам плати за послуги теплопостачання за період з 2023 року по день розгляду даної справи та в подальшому незаконними;

- зобов`язати обслуговуючий кооператив «Хвойний» негайно припинити дії, які порушують права позивачів, а саме зобов`язати припинити здійснювати нарахування плати за послуги теплопостачання позивачам та списати нарахований борг, який склався за період з 2023 року по день розгляду даної справи;

- зобов`язати обслуговуючий кооператив «Хвойний» негайно припинити дії щодо передання/поширення недостовірної інформації щодо наявності боргів за послуги теплопостачання відносно позивачів третім особам;

- зобов`язати АТ КБ «Приват Банк», АТ «Універсал Банк», ТОВ ГЕРЦ негайно видалити та припинити розповсюджувати недостовірну інформацію у своїх застосунках «Приват24», «Монобанк» та на он-лайн платформі «ГЕРЦ», щодо наявності боргів за послуги теплопостачання у позивачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Водночас процедура відключення власників житлових квартир від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) регулюється Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року №169 (далі - Порядок №169), відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування (пункт 2 Порядку №169).

Терміни, використані у Порядку №169, вживаються у значеннях, наведених у законах України, зокрема, «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання».

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 3 частини першої статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»).

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору (абзац двадцятий статті 1 Закону України «Про теплопостачання»).

Захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, Законом України «Про захист прав споживачів», іншими нормативно-правовими актами (абзац восьмий частини першої статті 24 Закону України «Про теплопостачання»).

На виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегією суддів враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі №766/3408/24 (провадження №61-7567св24).

Частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не визначає виключного кола осіб, дії / бездіяльність яких спричинили порушення прав споживачів, зокрема пов`язаних з нарахуванням позивачам плати за послуги теплопостачання за період з 2023 року по день розгляду даної справи.

Отже, предмет позову у цій справі стосується, зокрема, законності відокремлення позивачів від системи централізованого опалення проведеного співвласниками будинку по АДРЕСА_1 та незаконності нарахування, які здійснюються обслуговуючим кооперативом «Хвойний», позивачам плати за послуги теплопостачання за період з 2023 року по день розгляду даної справи, тому на позивачів поширюються пільги зі сплати судового збору, передбачені ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, суд першої інстанції помилково керувався тим, що позивачі не звільнені від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права, а отже висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви є передчасними.

Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 задовольнити.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02 травня 2025 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 вересня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: О.С. Комлева

М.М. Драгомерецький