КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ __________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4038/25
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Петренка В.С.
за участю секретаря - Гриценко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» до ОСОБА_1 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
13.06.2025 року Комунальне некомерційне підприємство «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради, в якій просить суд в інтересах малолітньої дитини позбавленої батьківського піклування, прийняти рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувати щомісячно, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі по 1/4 частині від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення нею повноліття, а також просить суд стягнути з відповідача на користь держави судові витрати.
В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що з 21 лютого 2025 року в їх закладі на повному державному забезпеченні знаходиться малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була знайдена та доставлена в заклад, акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ про підкинуту чи знайдену дитину від 12.02.2025 року.
Позивач зазначає, що малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №280 від 23.04.2025 року, складений Хаджибейським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Реєстрація народження дитини проводилась згідно розпорядження Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради №182р від 24.04.2025 року, представником служби у справах дітей Одеської міської ради.
Направленням служби у справах дітей Одеської міської ради №19 від 24.02.2025 року, малолітню ОСОБА_2 , направлено до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» ОМР.
За час перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повному державному забезпеченні, її мати не відвідує, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавала та не цікавиться донькою.
Жодних дій не вжила для повернення дитини в сім`ю, з моменту народження дівчинки не провела реєстрацію народження в органах державної реєстрації.
ОСОБА_1 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності.
На підставі викладеного вище, у відповідності зі ст. 164 СК України, відповідно, діючи виключно в інтересах дитини, адміністрація будинку дитини вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З урахуванням викладеного, в інтересах малолітньої дитини, Комунальне некомерційне підприємство «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» звернулося до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав, та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2025 року було задоволено клопотання представника Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» про відстрочення сплати судового збору. Відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюКомунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» до ОСОБА_1 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. Зобов`язано Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради надати суду висновок щодо доцільності/або недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У підготовчому засіданні 03.07.2025 року протокольною ухвалою судом частково задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради як Орган опіки та піклування.
У підготовчому засіданні 03.07.2025 року протокольною ухвалою судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання 27.08.2025 року представник позивача не з`явилася, однак 27.08.2025 року надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання 27.08.2025 року не з`явилася, причини неявки не відомі.
Представники третіх осіб - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради як Органу опіки та піклування, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як Органу опіки та піклування про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання 27.08.2025 року не з`явилися, причини неявки не відомі.
Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання 27.08.2025 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судова влада, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавала.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, малолітня ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про народження № 280 від 23 квітня 2025 року, складений Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у графі батьки вказано: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно з Актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про підкинуту чи найдену дитину від 12.02.2025 року, знайдено дівчинку жіночої статі за адресою: АДРЕСА_1 .
Направленням служби у справах дітей Одеської міської ради №19 від 24.02.2025 року, малолітню ОСОБА_2 , направлено до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» ОМР.
Представник позивача зазначає, що за час перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повному державному забезпеченні, її мати -ОСОБА_1 не відвідує, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавала та не цікавиться донькою.
Відповідач ОСОБА_1 жодних дій не вжила для повернення дитини в сім`ю, з моменту народження дівчинки не провела реєстрацію народження в органах державної реєстрації.
Відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2024 року позовну заяву Комунального Некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» до ОСОБА_1 , треті особи - відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у розмірі частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви та до досягнення повноліття дитиною. Зобов`язано Комунальне Некомерційне підприємство «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» відкрити особистий рахунок на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділенні Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 6056,00 гривень.
Відповідно до висновку Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/386 вх від 17.07.2025 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В силу ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно ст. ст. 111, 112 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.
Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 114 вищенаведеного вище Закону).
При викладених обставинах, суд вважає, що відповідачухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, позовні вимоги Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої донькиОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимог Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» про стягнення з відповідачки, щомісячно, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі по 1/4 частині від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення нею повноліття, суд зазначає наступне.
При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Якщо згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 ЦК України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником.
Якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то поширеною є думка про те, що аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу. Адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Крім того, практично не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину.
Згідно ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Такий механізм є оптимальним з точки зору забезпечення інтересів дитини та належного використання стягнутих аліментів, але не існує визначеного механізму створення таких рахунків та перерахування коштів на них, і тому, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, переданої до органу опіки та піклування для влаштування в державний дитячий заклад, суди переважно зобов`язують батьків перераховувати аліменти на користь органів опіки та піклування або інших державних установ. За відсутності передбаченого законом механізму перерахування аліментів на особистий рахунок дитини така практика вбачається правильною.
Відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України, на органи опіки та піклування, покладаються обов`язки за заявою платника аліментів або за власною ініціативною перевіряти цільове витрачання аліментів.
Згідно з ч. 2 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом.
В силу ч. 2 ст. 244 СК України саме орган опіки та піклування вирішує питання про призначення дитині опікуна або піклувальника, також нормою ст. 246 СК України, на орган опіки та піклування покладається контроль за умовами утримання, навчання та виховання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.
Відповідно до ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у закладах охорони здоров`я, навчальному, або іншому дитячому закладі, функцію опікуна або піклування щодо неї покладається на адміністрацію цього закладу.
Зважаючи на вищевикладені норми СК України, та системний аналіз глави 15, глав 16 та 19 СК України, суд приходить до висновку, що аліменти можуть стягуватися з батьків, або інших осіб, на утриманні яких перебувала дитина, у встановленому законом порядку на користь іншої особи, або закладу, відповідно до ст. 245 СК України, яка має права опікуна або піклувальника відносно неповнолітньої особи.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також враховуючи положення ст. 183 СК України, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити, та стягувати з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» на утримання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.06.2025 року й до досягнення повноліття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2025 року було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, у зв`язку з задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» до ОСОБА_1 , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» на утримання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.06.2025 року й до досягнення повноліття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. С. Петренко