Справа № 727/7084/23
Провадження № 2/727/71/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

за участі секретаря судових засідань: Бринзили Б.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Федорюк Катерина Володимирівна про визнання правочинів недійсними,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Федорюк Катерина Володимирівна про визнання правочинів недійсними.

До суду 27.08.2025 року надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_2 , в якому просив суд поновити йому строк на подання клопотання про витребування доказів та витребувати у Вінницького міського суду Вінницької області (21050, м. Вінниця, вул. Грушевського, 17) справу № 128/1690/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, для огляду в судовому засіданні заяви ОСОБА_4 про її залучення до участі у справі в якості третьої особи.

В обґрунтування вищенаведеного зазначив, що ОСОБА_2 від його знайомих випадково стало відомо, що позивачка ОСОБА_4 , приймала участь в судовій справі №128/1690/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про поділ спільного майна подружжя.

Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про її залучення до участі в справі як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, мотивуючи тим, що вона добросовісно придбала автомобіль марки Lexus RX 350 білого кольору, 2012 року випуску.

Зазначеною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області було залучено ОСОБА_4 до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача.

В той же час, зазначена обставина свідчить про те, що позивачка ОСОБА_4 в червні 2016 року підписувала та подавала до Вінницького міського суду заяву з проханням визнати її третьою особою, тобто демонструвала дії, що свідчать про її психічну адекватність, спроможність до вчинення самостійних дій, інтерес до життя, розуміння своїх дій та свідоме керування ними.

Тому, вважає за доцільне просити суд витребувати з Вінницького міського суду Вінницької області вищевказану справу.

Зазначена судова справа та документи, що містяться в ній, не можуть бути оглянуті та витребувані відповідачем самостійно, так як відповідач не є учасником цієї судової справи.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 , не знав і не повинен був знати про існування такої судової справи за участю позивачки, ОСОБА_4 , а дізнався про її існування лише зі слів спільних знайомих, які повідомили його про те, що ОСОБА_4 судилася з приводу її автомобіля.

Таким чином, вважає, що в нього є підстави для поновлення процесуального строку на заявлення цього клопотання.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Бурма С.В. заперечував щодо задоволення даного клопотання.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник підтримали подане клопотання.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача подати до суду певний процесуальний документ у встановлений законом строк. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Суд вважає, що наведені відповідачем доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку, не є поважними та істотними, відповідач не посилався на докази, коли саме йому стало відомо про участь позивачки в судовій справі №128/1690/15-ц, сама ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року про залучення ОСОБА_4 до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача знаходиться у вільному доступі в ЄДРСР, тобто відповідач міг знати про дану справу ще на стадії подачі клопотань про витребування доказів.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципам рівності сторін та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 рокуу справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Відповідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведені обставини, клопотання відповідача про поновлення процесуального строку задоволенню не підлягає, а клопотання про витребування доказів слід залишити без розгляду.

Відмова суду у поновленні встановленого законом процесуального строку ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу рівності сторін.

Керуючись статтями 126, 127, 222, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку щодо подання клопотання про витребування доказів відмовити.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів - залишити без розгляду.

Ухвалу суду в частині відмови у поновлені процесуального строку може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.С. Гавалешко