Справа № 645/3833/25
Провадження № 2/645/2211/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

01 вересня 2025 року м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду міста Харкова Федорова О.В.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Немишлянського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 04.02.2000 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 89.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 18.06.2025 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не надано до матеріалів справи доказів місцезнаходження майна відповідачки чи докази, що зазначена у позовній заяві адреса є останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування, або подати відомості постійного заняття (роботи) відповідачки або, що між позивачем і відповідачкою існує домовленість про розгляд справи про розірвання шлюбу за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

На адресу позивача направлялась копія ухвали суду від 18.06.2025 року про залишення заяви без руху та 24.07.2025 року до суду повернулись не врученим поштові відправлення з відміткою поштової установи про причини невручення:" за закінченням терміну зберігання".

До теперішнього часу зазначені в ухвалі недоліки позивачем не усунуто, клопотань про продовження строків для усунення недоліків до суду не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

До теперішнього часу, зазначені в ухвалі Немишлянського районного суду м. Харкова від 18.06.2025 року недоліки позивачем не усунуто, клопотань про продовження строків для усунення недоліків до суду не надходило.

Відсутність даних обставин зумовлює перешкоди суду для відкриття провадження з дотриманням вимог процесуального законодавства та призначення справи з врахуванням строків розгляду, а також для вирішення питання про відкликання позовної заяви.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, подану заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Федорова