Провадження №2-о/522/397/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Одеса

Приморського районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлана Володимирівна, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме з вимогою встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 21.08.1996 року) та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дійсно є чоловіком та дружиною.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що після смерті батька заявник, разом із своєю матір`ю, дружиною померлого, звернувся із заявою про прийняття спадщини та із заявою про відмову від належної частини спадкового майна за померлим ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., проте через виявлені розбіжності у написанні прізвищ, виникли перешкоди в прийнятті спадщини, а саме зробити безперечний висновок, що є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дійсно дружиною ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та прийняти заяву про відмову від спадщини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є родичами першого ступеня споріднення, а саме чоловіком та дружиною. Однак у свідоцтві про смерть, свідоцтві про шлюб, паспортах та у свідоцтві про право власності на спадкове майно прізвище спадкодавця зазначено як « ОСОБА_4 », а у паспорті спадкоємця (дружини померлого) ОСОБА_2 , її прізвище зазначено як « ОСОБА_5 ».

Станом на теперішний час через відсутність встановлення родинних відносин між батьками заявника, право на спадщину є порушеним, тому підтвердження даних фактів породжує для нього юридичні наслідки, тобто від цього залежить право на спадщину заявника.

Ухвалою суду від 11.06.2025 року відкрито провадження по справі.

В судове засідання учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24.07.2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03.04.2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28.02.2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що заява про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Б/ЗАГС м. Гатчіна Ленінградської області 24.08.1964 року, складеного російською мовою, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився « ОСОБА_6 », його батьками указано в графі «батько» « ОСОБА_7 » та в графі «матір» « ОСОБА_8 ».

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого повторно Міським ЗАГС м. Одеса 06.02.1974 року, складеного російською мовою, 18.09.1973 року між « ОСОБА_6 » і « ОСОБА_9 » укладено шлюб, після укладення шлюбу прізвища чоловіка - « ОСОБА_10 », дружини - « ОСОБА_10 ».

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 21.08.1996 року, прізвище матері заявника зазначено як ОСОБА_11 .

З довідки Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» від 22.12.2014 року № 939 слідує, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на підставі розпорядження органу приватизації № 250066 від 22.10.2014 року і свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 22.10.2014 року дійсно приватизували в рівних частках квартиру у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 34890590 від 13.03.2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 18.04.2022 року.

З копії спадкової справи № 54/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 слідує, що 28.04.2022 року ОСОБА_2 , мати заявника, звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В із заявою, якою відмовилася від належної їй частини спадкового майна, що залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , на користь сина померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, зазначені розбіжності у прізвищах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли через переклад на українську мову мати заявника як « ОСОБА_12 », а померлого батька - як « ОСОБА_13 ».

Відтак, матеріалами справи встановлено факт родинних відносин між матір`ю заявника, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та в сукупності, вказані докази дають підстави для висновку, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 .

Встановлення факту родинних зав`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно заявнику для оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , так як нотаріус не може прийняти заяву ОСОБА_2 про відмову від спадщини, та в подальшому видати заявнику Свідоцтво про право власності на спадщину

Суд вважає, що обставини викладені у заяві, відповідають і не суперечать зібраним у справі доказам.

Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, враховуючи відсутність заперечень про встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованої особи, суд вважає, що заявник позбавлений можливості довести певний юридичний факт у досудовому порядку.

Відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

За правилом п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

З огляду на це, заявник є вільним у виборі способу та порядку захисту свого порушеного права та законного інтересу.

Таким чином, вищенаведені письмові докази достовірно підтверджують той факт, що матизаявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 21.08.1996 року) є дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказані факти мають юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки. Підтвердження даних фактів необхідне заявнику для підтвердження прав, обов`язків.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 95, 259, 264, 268, 273, 293-294, 315-319, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлана Володимирівна, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 21.08.1996 року) є дружиною ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21.08.2025 року.

Суддя: Д.Ю. Донцов