Справа № 151/279/24
Провадження № 22-ц/801/1746/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 рокуСправа № 151/279/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Ольгопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області,

особа, яка подала апеляційну скаргу керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 16 липня 2024 року, постановлене у складі судді Моцного В. С. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа Ольгопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області.

У заяві ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Берізки-Чечельницькі, Гайсинського району, Вінницької області у віці 83 років померла ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом як така, що прийняла спадщину, ОСОБА_1 подала заяву в нотаріальну кантору та отримала від нотаріуса роз`яснення, що для того аби успадкувати після смерті ОСОБА_2 як спадкоємець четвертої черги необхідно звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 не менше п`яти років до її смерті однією сім`єю.

До 2007 року ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 , а покійна ОСОБА_2 проживала за адресою АДРЕСА_2 через дорогу, що підтверджується довідками Берізко-Чечельницького старостинського округу №№ 110, 111, від 28 лютого 2024 року.

Покійну заявниця знала з 1986 року по день її смерті в 2003 році. Вона проживала сама, одиноко. Дітей та близьких родичів у неї не було, її ніхто не навідував крім знайомих жителів села. Існувала вона за рахунок пенсії і поки могла обробляла земельну ділянку. ОСОБА_1 як сусідка допомагала їй по господарству, принести води, зимою дров, відкидати сніг біля хати тощо.

Восени 1997 року ОСОБА_2 попросила заявницю доглядати за нею, віддала їй на обробіток свою ділянку та пенсію і вона прийняла її в свою сім`ю. Проживаючи однією сім`єю вони вели спільний побут, ОСОБА_1 допомагала готувати їжу, прибирати в хаті.

ОСОБА_1 провела похорони ОСОБА_2 та поминальні обіди, у неї зберігаються документи на землю, що була у власності покійної. До цього часу ОСОБА_1 доглядає за будинком померлої.

Встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 необхідне заявниці для прийняття спадщини, а саме земельної ділянки, яка належала покійній.

Беручи до уваги вказане, ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання в період з 1997 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 16 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 було задоволено та вирішено встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю в період з лютого 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи таке рішення, місцевий суд виходив із того, що стороною заявника підтверджено в судовому засіданні тривале проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства, наявність у даних осіб спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, які проживали однією сім`єю не менше п`яти років поспіль на час смерті останньої, а тому заява підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 липня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Шемета Т. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2025 року суддю Шемету Т. М. замінено на суддю Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року справу призначено до розгляду на 28 серпня 2025 року о 10 год 00 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2025 року суддю Копаничук С. Г. замінено на суддю Голоту Л. О.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вказане рішення суду є таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального (права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Так, судом не взято до уваги інформацію з погосподарської книги Берізко-Чечельницької сільської ради Чечельницького району Вінницької області за 1996-2000 роки по домогосподарству ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 , відповідно до якої ОСОБА_2 проживала у своєму будинку по АДРЕСА_3 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записи щодо вибуття ОСОБА_2 з домогосподарства по АДРЕСА_3 - відсутні.

Натомість ОСОБА_4 згідно погосподарської книги № 76 Берізко-Чечельницької сільської ради Чечельницького району Вінницької області за 1996-2000 роки проживала в домогосподарстві ОСОБА_5 , яка є її свекрухою, за адресою АДРЕСА_1 , крім того, на ст. 84 погосподарської книги наявний запис про те, що ОСОБА_1 12 лютого 1998 року вибула на проживання в с. Любомирка Чечельницького району Вінницької області, а 10 березня 1999 року (графа 24) повернулась проживати в домогосподарство по АДРЕСА_1 .

Крім того, судом не взято до уваги інформацію з погосподарської книги Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області за 1996-2000 роки по домогосподарству ОСОБА_6 , (який є батьком ОСОБА_1 ). по АДРЕСА_4 , відповідно до якої ОСОБА_7 проживала у будинку батька по АДРЕСА_4 .

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю з 1997 по ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті), тобто понад п`ять років, не встановлено, крім того, жодними доказами, які б свідчили про те, що приживання мали ознаки сім`ї, які визначені в ст. 3 Сімейного кодексу України, не встановлено, а сам факт надання допомоги іншій особі, яка є одинокою особою похилого віку, не є безумовним підтвердженням факту проживання однією сім`єю та не свідчить про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України.

Обґрунтовуючи підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Ольгопільської сільської ради шляхом внесення апеляційної скарги, прокурор зазначив, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за результатами розгляду Чечельницьким районним судом цієї справи у ОСОБА_1 з`явилося право на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , скориставшись яким, ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом № 1901 від 04 грудня 2024 року та успадкувала право на земельну частку (пай) (сертифікат серії ВН № 0248676, розміром 1, 9115 в умовним кадастрових гектарах), що дало заявниці право в подальшому отримати земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0045 площею 1, 8695 га у власність всупереч інтересів Ольгопільської територіальної громади, яка натомість має стати власником спірної земельної ділянки.

Протиправне рішення Чечельницького районного суду від 16 липня 2024 року про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, унеможливлює визнання вказаної земельної ділянки відумерлою спадщиною та беззаперечно порушує інтереси територіальної громади в особі Ольгопільської сільської ради.

Звернення прокурора до суду в даній справі спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час набуття права власності на земельну ділянку.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала та надала відповідні пояснення.

Представник Ольгопільської сільської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надав заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 17 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 02 грудня 2003 року складено відповідний актовий запис № 24 (а. с. 6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована на території Ольгопільської сільської ради (с. Берізки-Чечельницькі) Гайсинського району Вінницької області (а. с. 11).

Як вбачається із довідки № 109, виданої 28 лютого 2024 року Берізко-Чечельницьким старостинським округом Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно з 1997 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) проживала без реєстрації однією сім`єю разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою АДРЕСА_1 , була одинокою, рідних та близьких спадкоємців не було (а. с. 8).

Відповідно до довідки № 110, виданої 28 лютого 2024 року Берізко-Чечельницьким старостинським округом Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 дійсно з 21.05.1996 року до 25.01.2007 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Відповідно до довідки № 111, виданої 28 лютого 2024 року Берізко-Чечельницьким старостинським округом Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно з 26.09.1976 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Як вбачається із листа завідувача Чечельницькою державною нотаріальною конторою Стецюка С.П. №397/01-16 від 27.07.2023 ОСОБА_1 в порядку надання консультації щодо порядку спадкування земельної ділянки, яка розташована на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, право на яку належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , та при проведені правового аналізу представлених документів повідомлено, що позивач має право звернутись до суду по питанню про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років з ОСОБА_2 , як спадкоємця четвертої черги спадкування згідно зі ст. 1264 ЦК України, оскільки у представлених нею документів відсутня інформація щодо встановлення даного факту та підтвердження права спадкування як спадкоємця зазначеної вище черги (а. с. 7).

Відповідно до відомостей у погосподарській книзі Берізко-Чечельницької сільської ради Чечельницького району Вінницької області за 1996 2000 року у період з 1996 р. по 2000 р. ОСОБА_2 проживала в будинку по АДРЕСА_3 спільно із своїм чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (сторінка 84 погосподарської книги) (а. с. 59-63).

Відповідно до відомостей у погосподарській книзі Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області за 1996 2000 року у період з 1996 р. по 2000 р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 проживала по АДРЕСА_1 в домогосподарстві ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (сторінка 82 вище зазначеної по господарської книги) (а. с. 64-66).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам суду першої інстанції не відповідає.

Обґрунтовуючи заяву про встановлення факту, ОСОБА_1 вказувала, що вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем необхідне їй для оформлення спадщини.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця довела належними та допустимими доказами підставіть своїх вимог.

Втім колегія суддів із такими висновками місцевого суду погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Факти, що мають юридичний характер це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Така позиція підтверджується також постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відповідно до абзацу 1 частини першої, частини третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Отже, за умови відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення спадкоємців від спадщини, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщина може перейти до територіальної громади на підставі рішення суду.

Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).

У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, законом на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок подати заяву про визнання відумерлою, зокрема у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 554/1618/21.

Як встановлено із матеріалів справи, 11 червня 2024 року представник Ольгопільської сільської ради подав до суду заяву, у якій заперечував проти заявлених ОСОБА_1 вимог (а. с. 52-55), а отже слід констатувати, що на момент розгляду справи місцевим судом існував спір про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 .

Наявність спору про право на спадкове майно свідчить оскарження рішення суду першої інстанції прокурором в інтересах держави в особі сільської ради.

З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року (справа № 522/11740/14-ц, провадження № 61-19160св18), від 27 червня 2018 року (справа №522/10696/17, провадження № 61-12109св18), від 31 жовтня 2018 року (справа № 477/284/16-ц, провадження № 61-24391св18), у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2021 року (справа № 643/14985/18-ц).

Окрім того колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції не з`ясовувалося питання щодо кола спадкоємців померлої ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України). ).

Апеляційний суд зауважує, що у своєму рішенні суд першої інстанції вказав про заперечення сільської ради проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права, а тому оскаржуване рішення не може залишатися в силі.

Водночас апеляційний суд роз`яснює ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права звернутися до суду за захистом своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із дотриманням вимог цивільного процесуального закону у порядку позовного провадження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 908,40 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області задовольнити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 16 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Ольгопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн (дев`ятсот вісім грн 40 коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський