Провадження № 22-ц/812/1504/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 серпня 2025 року м. Миколаїв

справа № 489/5157/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва, постановлену 01 липня 2025 року під головуванням судді Костюченка Г.С., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 2017 року по АДРЕСА_1 , а пізніше після придбання будинку в 2020 році по АДРЕСА_2 . Проживаючи спільно, однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вони мали спільний бюджет, вели спільно господарство, разом виховували свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт її постійного проживання разом із ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки підтверджується Актом про спільне проживання від 16 травня 2022 року, складеного Інгульською сільською радою. Як вказала позивач, ОСОБА_3 , проходячи військову службу поза межами Миколаївської області, постійно перераховував їй зароблені кошти на сім`ю. Також, маючи намір зареєструвати з нею шлюб і внести зміни у свідоцтво про народження їх дитини, а саме змінити запис про батька, він відпросився на три дні з військової частини додому, однак внести зміни у свідоцтво про народження сина вони не змогли, оскільки їм пояснили, що до відділу ДРАЦС повинен прийти і ОСОБА_5 (колишній чоловік ОСОБА_1 , який був записаний батьком), якого їм не вдалось відшукати, а на наступний день ОСОБА_3 потрібно було вже повертатися до військової частини. 04 травня 2022 року вона отримала сповіщення сім`ї за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про загибель ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перебування у лікарняному закладі від отриманих поранень в ході ведення бойових дій. ОСОБА_1 також зазначала, що вона особисто займалася похованням чоловіка та всі речі та документи загиблого були передані їй. Після смерті ОСОБА_3 та його поховання вона з метою внесення змін у свідоцтво про народження сина ОСОБА_4 щодо батьківства провела генетичний аналіз біологічних зразків рідного брата ОСОБА_3 ОСОБА_6 і біологічних зразків сина ОСОБА_4 та за результатом аналізу встановлено спорідненість 99, %.

Посилаючись на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу їй потрібно для оформлення виплат у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_3 в період з початку 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення виплати відповідачці ОСОБА_2 (матері загиблого ОСОБА_3 ) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця на час розгляду даної справи.

Заява мотивована тим, що невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову у разі його задоволення, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявник фактично вимагає вирішення позовної вимоги за рахунок застосування забезпечення позову. Жодного конкретного обґрунтування щодо ризиків, які тягнуть необхідність застосування судом обраного заявником способу забезпечення його вимог, щодо реальних фактів і обставин, які свідчать про ймовірність неможливості виконання рішення суду у майбутньому, заява не містить. Будь-якими доказами необхідність такого забезпечення позову заява не підтверджується. Крім того, зі змісту заяви не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову. Також, суд зазначив, що забезпечення позову у такий спосіб суттєво порушує законні права та інтереси відповідача по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та постановити нову - про задоволення заяви про забезпечення позову. Апелянт зазначала, що твердження суду, що звертаючись з заявою про забезпечення позову вона фактично вимагає вирішення позовної вимоги не відповідає дійсності, оскільки така вимога у позові відсутня. Незважаючи на наведену нею норму закону, що одноразова грошова допомога розподіляється на всіх отримувачів і виплачується рівними частками всім отримувачам, та те, що у разі продовження здійснення виплат ОСОБА_2 всієї суми одноразової грошової допомоги ці виплати вже неможливо буде здійснити дружині померлого та дитині, суд без будь-якого обґрунтування вказав, що нею не наведено жодного конкретного обґрунтування щодо ризиків, які тягнуть необхідність застосування обраного способу забезпечення вимог. Звертала увагу, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд не ставив питання про надання додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. Також судом не надано належної оцінки і кожному з долучених нею доказів. Судом не зазначено, яким чином призупиненням виплат на час розгляду справи буде порушено законні права та інтереси відповідачки. Зауважує, що у разі незастосування заявлених нею заходів забезпечення позову, ефективний захист її прав та їх відновлення, якщо позов буде задоволений, може виявитися неможливим.

Відповідач ОСОБА_2 подала заяву, у якій заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Стверджувала, що її син ОСОБА_3 не перебував у шлюбних відносинах з позивачкою, у них були дружні стосунки, а у шлюбних стосунках з нею був її середній син ОСОБА_7 . Звертаючись з заявою про забезпечення позову заявниця фактично вимагає вирішення позовної вимоги за рахунок застосування забезпечення позову, при цьому жодного обґрунтування щодо ризиків, які тягнуть необхідність застосування судом обраного нею способу забезпечення її вимог, заява не містить. Будь-якими доказами необхідність такого забезпечення позову заява не підтверджується.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України Тищенко М.С. - просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначала, що Комісією Міністерства оборони України 02 грудня 2022 року було прийнято рішення № 299 про призначення та виплату одноразової допомоги матері ОСОБА_3 ОСОБА_2 - в розмірі частини від 15 000 000 грн., тобто в сумі 7 500 000 грн 00 коп. Оскільки позивач протягом трьох років не реалізувала своє право на отримання одноразової грошової допомоги в передбаченому законом порядку, тому інша частина одноразової грошової допомоги - в розмірі 7 500 000 грн 00 коп. - рішенням Комісії Міністерства оборони України від 18 липня 2025 року № 147/168 була призначена матері ОСОБА_3 ОСОБА_2 . Тому Міністерством оборони України виконано свій обов`язок про призначення та виплату одноразової грошової допомоги щодо загиблого військовослужбовця. Також представник Міністерства оборони України зазначала, що згідно абз.13 п. 2 Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 у разі, якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішуються за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Мирончук Н.В. - підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи були належним чином повідомлені. Від відповідачки ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Одним із видів забезпечення позову є заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. (п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 зазначено, що: "під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачка посилалась на те, що якщо не зупинити виплати відповідачці одноразової грошової допомоги після смерті її сина - військовослужбовця, то у разі задоволення позову, виконання рішення буде неможливим.

Колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, про застосування яких просить заявник, не є співмірними із заявленими позовними вимогами немайнового характеру - про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Тоді як невжиття запропонованого ОСОБА_1 способу забезпечення позову - шляхом зупинення виплат відповідачці одноразової грошової допомоги не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, предметом якого є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

З огляду на викладене, постановляючи ухвалу про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно врахував характер правовідносин сторін, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом не надано належної оцінки і кожному з долучених позивачкою доказів та про наявність підстав для вжиття таких заходів.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абзацу 13 пункту 2 Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, у разі якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання розподілу суми такої допомоги вирішуються за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами.

Керуючись ст. 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту в порядку і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 20 серпня 2025 року