КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/6781/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9775/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Орловської Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року про повернення позовної заяви у складі судді Гончарука О.П.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «САВВАТС», приватне акціонерне товариство СК «УНІКА» про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року адвокат Орловська В.А. в інтересах ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 34 412 грн 69 коп, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 5 000 грн, судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп та витрати на правничу допомогу - 10 000 грн.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці.

При постановленні ухвали районний суд керувався положеннями п. 1 ст. 4 ст. 185 ЦПК України, вказавши, що в матеріалах відсутні докази на підтвердження, те що адвокат Орловська В.А. має право здійснювати представництво інтересів ОСОБА_1 в Іванківському районному суді Київської області.

В апеляційній скарзі адвокат Орловська В.А. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при розгляді справи суд не дотримався роз`яснень Верховного Суду Українивід 29 грудня 1976 року № 11 та не виконав вимог 128, 208, 212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, тому допустився прийняття помилкової ухвали.

Вказує, що 07 січня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області матеріали цивільної справи за підсудністю направлено до Іванківського районного суду Київської області, тобто адвокат повністю виконала вимоги при подачі позовної вимоги долучила договір, свідоцтво, посвідчення адвоката та ордер саме на представлення інтересів в суді зазначеному в позовній заяві. Адвокат не міг надати ордер на представлення інтересів в усіх судах.

Крім того, зазначає, що судом не надано можливості надання ордеру саме на представлення інтересів адвокатом в Іванківському районному суді Київської області у відповідності до вимог ст. 185 ЦПК шляхом залишення позовної заяви без руху.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі справи убачається, що у грудні 2024 року представниця позивачки звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із зазначеною позовною заявою.

Відповідно до справи адвокат Орловська В.А. до поданого через підсистему «Електронний суд» позову долучила договір про надання правової допомоги від 04 грудня 2024 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката та ордер на представлення інтересів ОСОБА_1 в Вишгородському районному суді Київської області.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07 січня 2025 року матеріали цивільної справи за підсудністю направлено до Іванківського районного суду Київської області.

Повертаючи позовну заяву представниці позивачки, районний суд вказав, що на підтвердження повноважень адвоката Орловської В.А. в інтересах ОСОБА_1 наявний ордер лише у Вишгородському районному суді Київської області.

Отже за змістом ухвали від 05 лютого 2025 року підставою повернення позову стала передача справи до іншого суду.

Між тим, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції та вважає його передчасним з огляду на наступне.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст. 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у ст. 2 ч. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, положеннях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визначено, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ст. 60, ч. 4 ст. 62 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги.

Вказаний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18).

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ЦПК України не визначає будь-яких додаткових обов`язків учасника справи у зв`язку з передачею справи за підсудністю до іншого суду, зокрема подачі нових ордерів або інших документів, не встановлює строки для здійснення таких дій, відтак повернення позовної заяви є передчасним і необґрунтованим.

За наявності сумнівів щодо повноважень представниці позивачки, суд першої інстанції мав право залишити позовну заяву без руху, однак безпідставно усунувся від цього.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву адвоката Орловської В.А. в інтересах ОСОБА_1 , не дослідивши матеріали справи у повному обсязі та не надавши належної оцінки документам, наданим до позовної заяви на підтвердження повноважень представниці позивача.

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише регламентованим, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги адвоката Орловської В.А. щодо невідповідності вимогам норм процесуального права оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Орловської В.А. в інтересах ОСОБА_1 є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення, а ухвала суду як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Орловської Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

УхвалуІванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: