Провадження № 2/643/175/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участі секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

представника позивача: Фесенка С.В.,

представника позивача: Чорноткач Н.З.,

третьої особи-17: Шевельової Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до 1. Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк

«Укргазбанк»

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

1.приватний нотаріус Харківського міського нотаріального

округу Глуховцева Наталія Володимирівна

2. ОСОБА_4

3.ОСОБА_5

4.ОСОБА_6

5.ОСОБА_7

6.ОСОБА_8

7.ОСОБА_9

8.ОСОБА_10

9.ОСОБА_11

10.ОСОБА_12

11.ОСОБА_13

12.

ОСОБА_14

14.ОСОБА_15

15.ОСОБА_16

16.ОСОБА_17

17.ОСОБА_18

18.ОСОБА_19

19.ОСОБА_20

20.ОСОБА_21

21.ОСОБА_22

22.ОСОБА_23

23.ОСОБА_24

24.ОСОБА_25

25.ОСОБА_26

26.ОСОБА_27

про визнання договору іпотеки таким, що припинив свою дію,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» (відповідач-1), ОСОБА_2 (відповідач-2), ОСОБА_3 (відповідач-3), треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 (дівоче прізвище - ОСОБА_29 ), ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , в якому просить суд:

- визнати Договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року, укладений між Відкритим Акціонерним Товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 таким, що є припиненим в частині обтяження іпотекою квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 та АДРЕСА_49 з 15.12.2009 року;

- зняти заборону відчуження та зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення обтяження іпотекою будинку АДРЕСА_50 в частині зазначених квартир, які було встановлено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Наталією Володимирівною відповідно до умов Договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року, укладеного між Відкритим Акціонерним Товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (реєстровий номер договору іпотеки 2836, реєстровий номер заборон відчуження 2837).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 15.12.2009 року він набув право власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 та АДРЕСА_51 у будинку АДРЕСА_52 на підставі Договору купівлі - продажу, укладеного з особою, яка на той момент володіла цим майном на законних підставах, за відсутності будь-яких обтяжень, що підтверджувалось відповідними витягами з Державного реєстру прав власності та Реєстру заборон. При посвідченні правочину нотаріус підтвердила відсутність записів про іпотеку або інші обтяження. Право власності на вищезазначені квартири, було зареєстровано позивачем в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». 11.09.2009 року рішенням Московського районного суду м. Харкова Договір іпотеки був визнаний недійсним, а записи про іпотеку і заборону на відчуження - вилучені з реєстрів. Лише 04.04.2012 року рішенням апеляційного суду рішення суду від 11.09.2009 було скасовано, а записи поновлено. Позивач зазначає, що поновлення записів у державних реєстрах не може мати зворотної сили та поширюватися на правовідносини, що виникли до моменту такого поновлення. Разом з цим, позивач вказує, що набув ці квартири як добросовісний набувач і жодним чином не міг знати про існування обтяження, яке було припинене на момент укладення правочинів. У розумінні ст. 23 Закону України «Про іпотеку» позивач не може вважатися правонаступником іпотекодавця в цій частині, оскільки добросовісно набув майно без обтяження.

2. Короткий зміст заперечень відповідачів проти позову та позиції третіх осіб щодо заявленого позову.

2.1. Представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що позивач у позовній заяві стверджує, що він є добросовісним набувачем права власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 , АДРЕСА_53 . При цьому, рішенням Московського районного суду від 20.11.2012 року у справі № 2-2027/4212/12 відмолено у задоволенні позову АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 та АДРЕСА_54 з підстав того, що ОСОБА_1 не є власником квартир, на які просить звернути стягнення Банк. При цьому у рішенні зазначено, що «відповідно до відповіді ХМБТІ від 24.10.2012 року № 9941/3 право власності на спірні квартири зареєстровано за ТОВ «АЛІМАТ-Т» та іншими, ніж відповідач фізичними особами. Зазначене рішення набрало законної сили та не оскаржувалось. Рішенням Московського районного суду Харкова від 19.05.2016 року у справі № 643/6884/13- ц, на яке посилається позивач для обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням ухвали Московського районного суду від 26.01.2017 року за цією ж справою про виправлення описки вирішено: витребувати у власність ОСОБА_1 від ТОВ «АЛІМАТ-Т» квартири, які розташовані у житловому будинку літ. В-5, що знаходяться у АДРЕСА_55 , а саме: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_51 ; визнати право власності за ОСОБА_1 на квартири, які розташовані у житловому будинку літ. В-5, що знаходяться у АДРЕСА_55 , а саме: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_51 . Тобто, рішення прийнято відносно 23-х квартир, які розташовані у житловому будинку літ. В-5, що знаходяться у АДРЕСА_55 . Таким чином, ОСОБА_1 є неналежним позивачем, адже ряд квартир, що є предметом позову, вже зареєстровані за іншими особами. Представник відповідача-1 зазначив, що 09.06.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки № 16/08-Б, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. за №836. Предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6 422, 9 кв.м., житловою площею 2 856, 00 кв.м. (в будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у АДРЕСА_56 . Оскільки позивач не є стороною Договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року, він і не може вимагати його розірвання та припинення. Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, перехід права власності на частину предмета іпотеки іншій особі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, і відповідно не може вважатися підставою для припинення іпотеки за нормами ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Разом з цим, представник відповідача-1 подав заяву про застосування строку позовної давності.

2.2. Відповідач-2, відповідач-3 у судове засідання не з`явилися, відзиву на позов не подали, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

2.3 Треті особи: 10, 15, 17, 23, 24, 25 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити їх.

2.4. Треті особи: 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 26 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, ними подані заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

2.5 Треті особи: 1, 2, 14 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

26.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (Банк)) та ОСОБА_2 (Позичальник) був укладений Кредитний договір № 20 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит в сумі 2 644 000, 00 (Два мільйони шістсот сорок чотири тисячі) доларів США (що еквівалентно 13 352 200, 00 гривень по курсу НБУ 505, 00 грн. за 100 доларів США станом на 26.12.2007 р.). Кредит надається на строк з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2012 року, або по день, визначений у п. 3.3.11 цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору кредит надається на придбання нежитлової будівлі літ. В-5 загальною площею 6 471, 2 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_57 .

Умовами п. 2.1 Кредитного договору визначено, що згідно з Договором іпотеки № 20 від 26.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за дійсним договором Банком прийнято в іпотеку нерухомість, яку зазначено у п. 1.4 цього Договору.

Відповідно до п. 3.2.8 Кредитного договору у разі невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених дійсним договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється Банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору про іпотеку, визначеним в п. 2.1, який укладено між Банком та Позичальником, у порядку, встановленому чинним законодавством.

Умовами п. 3.3.17 Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується неухильно дотримуватися взятих на себе зобов`язань, як іпотекодавець, згідно п. 3.3 Договору іпотеки та інших зобов`язань, що випливають з Договору іпотеки та забезпечувати безперервну дійсність положень, засвідчених, як іпотекодавець, у п. 2.3 Договору іпотеки.

09.06.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 20.

Відповідно до умов Додаткової угоди пункт 1.4 виключити та викласти у начтупній редакції: «Кредит надається на придбання житлового будинку літ. В-5 загальною площею 6 422, 9 кв. м., житловою площею 2 856, 00 кв. м. (в будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у АДРЕСА_58 .

У пункті 2.1 замість слів «договір іпотеки № 20 від 26 грудня 2007 р.» вказати слова «договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 р.»

Всі інші умови кредитного договору діють у раніше узгодженій сторонами редакції».

09.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який виступає майновим поручителем за кредитом ОСОБА_2 (Іпотекодавці) був укладений Договір іпотеки № 16/08-Б (далі Договір іпотеки).

Умовами п. 1 1 Договору іпотеки передбачено, що дійсний договір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, які випливають з Кредитного договору № 20 від «26» грудня 2007 року (а також будь-якими додатковими угодами до нього), укладеного між Іпотекодержателем та ОСОБА_2 (Позичальником), за умовами якого Позичальник зобов`язаний Іпотекодержателю не пізніше 25 грудня 2012 року повернути кредит у розмірі 2 644 000, 00 (два міліони шістсот сорок чотири тисячі) доларів США, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим Договорами.

У разі виникнення обставин та наслідків, передбачених розділом «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку» кредитного договору даний договір забезпечуватиме всі вимоги Іпотекодержателя як кредитора за кредитним договором, згідно розділу «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку».

Про дату виникнення вказаних вище обставин та наслідків Іпотекодержатель повідомляє Іпотекодавців (Позичальника) письмово. Виникнення обставин та наслідків, передбачених розділом «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку» кредитного договору, не є змінами до кредитного договору і не потребують письмового погодження Іпотекодавців (Позичальника). Укладаючи цей договір Іпотекодавці погодились, що у разі виникнення обставин та наслідків, передбачених розділом «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку» кредитного договору, даний договір забезпечуватиме всі вимоги Іпотекодержателя як кредитора за кредитним договором, згідно розділу «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку» кредитного договору.

У разі одностороннього розірвання кредитного договору Іпотекодержателем згідно розділу «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку» кредитного договору, Іпотекодавці погоджуються, що Іпотекодержатель з дати розірвання кредитного договору звертає стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому цим договором».

Відповідно до п.п. 2.1, 2.1.1 Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6 422, 9 кв. м., житловою площею 2 285, 6 кв. м. (в будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у АДРЕСА_59 та належать Іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2008 р. по справі № 2/2906/2008р. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», 06.06.2008р., реєстраційний номер № 23200920 номер запису № 3974 в книзі 1, що підтверджено Витягом з електронного реєстру прав власності на нерухоме майно № 19110849 від 06.06.2008 р.

Експертна вартість предмета іпотеки станом на 06.06.2008 р., згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», становить 18 894 300, 0 гривень.

Згідно з п 2.2 Договору іпотеки предмет іпотеки оцінено сторонами в 17 070 000, 00 (сімнадцять мільйонів сімдесят тисяч) гривень (заставна вартість).

Сторони визначили початкову ціну продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у разі набуття звернення на предмет іпотеки в розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті ао частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки;

- якщо у 2-денний строк після загибелі, пошкодженні чи втрати предмета іпотеки іпотекодавці не здійснить його заміну у відповідності до п.п. 3.3.3 цього Договору;

- порушення Іпотекодавцями (Позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором та невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором;

- якщо інша, ніж Іпотекодержатель, особа набула право стягнення на предмет іпотеки.

Умовами п. 6.3 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін.

За рішенням Іпотекодержателя задоволення вимог Іпотекодержателя може здійснюватись у наступному порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом укладення довіреності на реалізацію предмету іпотеки (п. 6.4 Договору іпотеки).

Умовами п. 6.4.1 Договору іпотеки передбачено, що відповідно до п. 3.1.5 дійсного договору Іпотекодавці на вимогу Іпотекодержателя повинен передати Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати Іпотекодавцям перевищення 90% (відсотків) вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог Іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність Іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність Іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога Іпотекодержателя, втрачають чинність.

За рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договором, - пеню, штраф), витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредитного договору або цього договору (п. 6.5 Договору іпотеки).

Відповідно до п. 6.6 Договору іпотеки у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість Позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання Іпотекодержателем від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета іпотеки в повному обсязі.

Іпотекодержатель, реалізувавши предмет іпотеки (в силу рішення суду або даного договору), має надіслати Іпотекодавцям (Позичальнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця), та іншим Іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Згідно п. 6.7 Договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами, - пеню, штраф), витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором зверненням стягненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредитного договору або цього договору.

Відповідно до п. 6.8 Договору іпотеки реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інакше не передбачено рішення суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Умовами п.п. 7.6 - 7.8 Договору іпотеки передбачено, що обтяження об`єкта нерухомості іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку. Дійсний договір є невід`ємною частиною кредитного договору. На відчуження предмета іпотеки нотаріусом накладається заборона.

21.08.2009 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» про визнання Договору іпотеки недійсним.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 року у справі № 2-9601 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Суд визнав Договір іпотеки № 16/08-Б недійсним. Судом вирішено внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо об`єкта житлового будинку літ. В-5, розташованого: АДРЕСА_56 , порядковий номер запису у Державному реєстрі іпотек 7356523. Знято заборону на відчуження житлового будинку літ. В-5, розташованого: АДРЕСА_60 , накладену ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» згідно Договору іпотеки № 16/08-Б, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. 09.06.2008 року, реєстровий № 2836, реєстраційний номер запису у Єдиному реєстрі заборони 8751510.

15.12.2009 року між ОСОБА_30 (Продавець) та позивачем (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність та сплачує обумовлену суму за однокімнатні квартири, розташовані у будинку АДРЕСА_61 , а саме: № 1, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 та АДРЕСА_51 .

Відповідно до п. 2 Договору вищевказане майно належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. 13.10.2009 року за реєстровим № 4932, право власності зареєстровано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»

Відповідно до п. 5 Договору Продавець стверджує, що:

- відчужуване майно на момент підписання цього договору нікому іншому не продано, не подаровано, не відчужене іншим чином, не заставлено, в спорі чи під забороною не перебуває, прав щодо нього у третіх осіб немає, ані малолітні, ані неповнолітні діти не мають права користування зазначеним майном, внаслідок відчуження вищевказаного майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких Продавець зобов`язана утримувати за законом чи договором;

- ані в зареєстрованому шлюбі, ані у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, та що майно належить їй на праві особистої приватної власності. Заява відповідного змісту додана до примірника договору, що зберігається в справах приватного нотаріуса, який посвідчив цей договір.

Згідно з п. 7 Договору право власності на вищевказане майно виникає у Покупця з моменту державної реєстрації цього Договору. Згідно ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 року у справі № 2-9601/09 рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Н.В. про визнання Договору іпотеки недійсним відмовлено.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 36008860 від 14.05.2012 внесено реєстраційний запис про заборону на нерухоме майно на підставі Договору іпотеки № 16/08-Б на квартири АДРЕСА_62 , АДРЕСА_63 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_65 , АДРЕСА_66 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_70 , АДРЕСА_71 , АДРЕСА_72 , АДРЕСА_73 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_75 , АДРЕСА_76 , АДРЕСА_77 , АДРЕСА_78 , реєстраційний номер 12488862.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 36009183 від 14.05.2012 внесено реєстраційний запис про заборону на нерухоме майно на підставі Договору іпотеки № 16/08-Б на квартири АДРЕСА_62 , АДРЕСА_63 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_65 , АДРЕСА_66 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_70 , АДРЕСА_71 , АДРЕСА_72 , АДРЕСА_73 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_75 , АДРЕСА_76 , АДРЕСА_77 , АДРЕСА_78 , реєстраційний номер 12489264.

ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 року у справі № 2-1404/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму заборгованості у розмірі 1 664 543,02 грн. та 2 630 252,33 доларів США, а у разі їх відсутності здійснити стягнення в гривневому еквіваленті відповідно до курсу Національного банку України на момент реального виконання зобов`язання.

11 вересня 2009 року між ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 (Продавцями) та ФОП ОСОБА_31 (Покупець) було підписано Договір купівлі-продажу квартир № 11/09/09. Предметом договору були квартири АДРЕСА_62 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_80 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_81 , АДРЕСА_82 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_83 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_84 , АДРЕСА_76 , АДРЕСА_85 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_86 (загальна кількість 80 квартир) у житловому будинку літ. В-5 за адресою АДРЕСА_56 .

22.09.2009 року була укладена Додаткова угода вищевказаного договору, а 13.10.2009 року підписані акт приймання-передачі квартир та акт приймання-передачі векселя.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.01.2011 року у справі № 29/132-10 (н.в.о. 40/294-09) визнано дійсним Договір купівлі-продажу № 11/09/09 квартир від 11 вересня 2009 року, підписаний між ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_31 та визнано право власності на квартири за АДРЕСА_62 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_87 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_83 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_88 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_86 (загальна кількість 80 квартир) за адресою АДРЕСА_56 за ФОП ОСОБА_32 .

Постановою Харківського Апеляційного Господарського суду від 12.04.2011 року у справі № 29/132-10 рішення господарського суду Харківської області від 27.01.2011 залишено в силі.

31 березня 2010 року між ФОП ОСОБА_31 та ТОВ «АЛІМАТ-Т» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 31/03-10.

Пунктом 1.2. вищевказаного Договору передбачено, що об`єктом (предметом) даного договору є майнові права на квартири за АДРЕСА_62 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_87 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_83 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_88 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_86 (загальна кількість 80 квартир) у житловому будинку літ. В-5 за адресою АДРЕСА_56 .

ТОВ «АЛІМАТ-Т» звернулось з позовом до Господарського суду Харківської області з позовом до ФОП ОСОБА_31 , в якому прохало суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 31/03-10 від 31.03.2010, а саме квартири АДРЕСА_62 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_87 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_83 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_88 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_89 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.04.2011 року у справі № 67/147-10 позов було задоволено, визнано дійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 31/03-10 від 31.03.2010, укладений між ТОВ «АЛІМАТ-Т» та ФОП ОСОБА_31 , визнано право власності на квартири АДРЕСА_10 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_80 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_81 , АДРЕСА_82 , АДРЕСА_90 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_83 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_91 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_76 , АДРЕСА_85 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_86 , за адресою АДРЕСА_92 за ТОВ «АЛІМАТ-Т».

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2012 року у справі № 67/147-10, рішення суду першої інстанції від 26.04.2011 року у справі № 67/147-10 скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 21.08.2012 року у справі № 67/147-10 постанову суду апеляційної інстанції залишена без змін.

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ФОП ОСОБА_33 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «АЛІМАТ-Т» про витребування майна та визнання права власності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.05.2016 року (набрало законної сили 31.05.2016 року) у справі № 643/6884/13-ц позов ОСОБА_1 задоволено, витребувано у власність ОСОБА_1 від ТОВ «АЛІМАТ-Т» квартири, які розташовані в житловому будинку літ. В-5, що знаходиться у АДРЕСА_93 , а саме: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_51 , а також на вказані квартири визнано право власності за ОСОБА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2017 року (набрала законної сили 31.01.2017 року) у справі № 643/6884/13-ц в резолютивній частині даного рішення було виправлено описку: змінено назву АДРЕСА_94 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 , АДРЕСА_51 , які розташовані в житловому будинку літ. В-5, що знаходиться у АДРЕСА_93 належать третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , які розташовані в житловому будинку літ. В-5, що знаходиться у АДРЕСА_93 належать ОСОБА_1 .

4. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору та застосовані норми права.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В силу приписів статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

примусове відчуження земельної ділянки, іншого нерухомого майна відповідно до статті 14-1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України), суд вважає, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого ч. 1 ст. 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки.

Оцінюючи правомірність та ефективність обраного способу захисту, суд виходить з того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правововідношення є певні права та обов`язки сторін.

Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір».

Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимога про визнання таким, що припинено, договір іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися, правововідносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом.

Водночас, некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Водночас, надаючи оцінку наявності передбачених законом обставин, які у даному спорі є підставою для припинення іпотеки, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою іпотека є акцесорним зобов`язанням, що покликане забезпечити належне виконання боржником/іпотекодавцем основного (грошового) зобов`язання за рахунок звернення іпотекодержателем стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки.

Таким чином, іпотека, як спеціальний вид застави, є забезпеченням виконання основного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відтак правовий інститут забезпечення виконання зобов`язань (глава 49 ЦК України) та іпотека як різновид способу захисту порушеного права іпотекодержателя, має на меті захист порушеного права кредитора у грошових правовідносинах від їх порушень з боку боржника.

Як зазначалось судом вище, у ст. 17 Закону України «Про іпотеку» міститься перелік підстав припинення іпотеки.

Зокрема, іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

примусове відчуження земельної ділянки, іншого нерухомого майна відповідно до статті 14-1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 5 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» вимоги частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються, якщо на момент переходу від іпотекодавця до іншої особи спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості, що є предметом іпотеки, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно була відсутня інформація про обтяження спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості іпотекою, і така особа не знала і не могла знати про наявність іпотеки. У такому разі задоволення вимоги іпотекодержателя може здійснюватися за рахунок іншого майна боржника.

Як на тому наголошено у п. 7.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17:

- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не ммала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

У п. 9.6. цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18),від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

У випадку виникнення судового спору учасники цивільного обороту мають розуміти, що їхні дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23).

Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі№ 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)).

Повертаючись до обставин цієї справи суд зазначає, що 21.08.2009 року відповідач-2 та відповідач-3 як іпотекодавці звернулися до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» про визнання Договору іпотеки недійсним, і рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 року у справі № 2-9601 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Суд визнав Договір іпотеки № 16/08-Б недійсним та вирішив внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо об`єкта житлового будинку літ. В-5, розташованого: АДРЕСА_56 , порядковий номер запису у Державному реєстрі іпотек 7356523. Також вказаним рішенням суду знято заборону на відчуження житлового будинку літ. В-5, розташованого: АДРЕСА_60 , накладену ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» згідно Договору іпотеки № 16/08-Б, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. 09.06.2008 року, реєстровий № 2836, реєстраційний номер запису у Єдиному реєстрі заборони 8751510.

13.10.2009 року відповідач-2 та відповідач-3 здійснили відчудження спірних квартир ОСОБА_34 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за № 4932, а 15.12.2009 року ОСОБА_35 продала спірні квартири позивачу.

При цьому, як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент придбання позивачем 49 квартир за договором купівлі-продажу від 15.12.2009 в реєстрі були наявні записи про обтяження у виді тимчасового застереження від 24.11.2009, яке було вчинено на підставі заяви ПАТ «Укргазбанк» про звернення до апеляційного суду з метою оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 щодо визнання іпотечного договору недійсним та звернення до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінальної справи.

Згідно з п. 1.13 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5, чинного на момент укладання договору купівлі-продажу від 15.12.2009, для застереження нотаріусів та сторін правочину щодо можливих негативних наслідків операцій з відповідним нерухомим майном застосовується тимчасове застереження, що носить інформаційний характер.

Підставами для внесення Реєстратором до Реєстру заборон відомостей про тимчасові застереження є, зокрема, заява власника нерухомого майна про внесення до Реєстру заборон відомостей про тимчасове застереження щодо об`єкта нерухомого майна із зазначенням обставин для обґрунтування свого клопотання (п. 2.9.1. Положення).

Надаючи оцінку добросовісності дій позивача суд враховує наявність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент укладання позивачем договору купівлі-продажу квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , які наразі перебувають у його власності, обтяження у вигляді тимчасового застереження та відсутність правових підстав для припинення іпотеки, а також те, що придбаваючи за договором від 15.12.2009 49 квартир позивач не проявив розумну обачність та всесторонньо не вивчив перед покупкою цих квартир, в тому числі шляхом залучення спеціаліста у сфері права, і не переконався у відсутності обмежень на відчуження майна, хоча й мав поцікавитися та, відповідно, розуміти наслідки та ризики придбання такого майна, яке обтяжено іпотечним договором, за відсутності доказів виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач є добросовісним набувачем матеріали справи не містять.

Отже, позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності обставин, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», як підстав для припинення іпотеки.

Аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання Договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року, таким, що є припиненим в частині обтяження іпотекою належних позивачу квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , які розташовані в житловому будинку літ. В-5, що знаходиться у АДРЕСА_93 , і, як наслідок, похідних вимог про зняття заборони відчуження та здійснення реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення обтяження іпотекою будинку АДРЕСА_95 в частині зазначених квартир, які було встановлено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Наталією Володимирівною відповідно до умов Договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року.

При цьому, що стосується вимоги позивача про припинення іпотеки щодо квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 , АДРЕСА_51 , які розташовані в житловому будинку літ. В-5, що знаходиться у АДРЕСА_93 , суд зазначає наступне.

Так, відповідно до наявної в матеріалах справи інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вищевказані квартири були відчужені позивачем третім особам і позивач не є власником цих квартир. Вказані обставини учасниками справи не оспорюються.

Водночас, позивачем не обґрунтовано та недоведено яким чином факт перебування цих квартир в іпотеці та наявність зареєстрованих обтяжень порушують його права.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову стосовно зазначених квартир у зв`язку з відсутністю його порушеного, невизнаного або оспореного права.

Розглядаючи заяву представника відповідача-1 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

Так як судом в ході судового розгляду не встановлено порушеного права позивача, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском позовної давності, відсутні.

При цьому суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3.Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_96 ).

4.Відповідач-1: Публічне акціонерне товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, );

Відповідач-2: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_97 );

Відповідач-3: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_98 ).

5.Треті особи:

-1. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна ( АДРЕСА_99 );

- 2. ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_100 );

- 3.ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_100 );

- 4.ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_101 );

- 5.ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_102 );

- 6.ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_103 );

- 7.ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_104 );

- 8.ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_105 );

- 9.ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_106 );

- 10.ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_107 );

- 11.ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_108 );

- 12.ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_108 );

- 13.ОСОБА_36 ( ІНФОРМАЦІЯ_15 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_109 );

- 14.ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_16 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_110 );

- 15.ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_17 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_111 );

- 16.ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_18 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_112 );

- 17.ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_19 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_113 );

- 18.ОСОБА_19 ( ІНФОРМАЦІЯ_20 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_114 );

- 19.ОСОБА_20 ( ІНФОРМАЦІЯ_21 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_115 );

- 20.ОСОБА_21 ( ІНФОРМАЦІЯ_22 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_116 );

- 21.ОСОБА_22 ( ІНФОРМАЦІЯ_23 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_117 );

- 22.ОСОБА_23 ( ІНФОРМАЦІЯ_24 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; АДРЕСА_118 );

- 23.ОСОБА_24 ( ІНФОРМАЦІЯ_16 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_119 );

- 24.ОСОБА_25 ( ІНФОРМАЦІЯ_25 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_120 );

- 25.ОСОБА_26 ( ІНФОРМАЦІЯ_26 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_121 );

- 26.ОСОБА_27 ( ІНФОРМАЦІЯ_27 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; АДРЕСА_122 ).

Повне рішення складено 15.08.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко