№ 207/4272/25
№ 2/207/1746/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в районний суд до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з відповідачкою з 30.07.2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі. 26 січня 2024 року рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська шлюб між ОСОБА_1 та відповідачкою розірвано.

Від шлюбу мають малолітнью доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08 січня 2024 року судовим наказом Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 квітня 2024 року рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська визначено місце проживання малолітньої дитини з батьком. Вказаним рішенням встановлено, що після припинення стосунків між подружжям, малолітня дитина фактично проживає з батьком. Відповідачка не проживає з донькою та тривалий час відсутня у житті дитини. Піклування за дитиною здійснює позивач. Мати дитини ОСОБА_2 проживає окремо від доньки за адресою: АДРЕСА_1 , постійно перебуває у відрядженнях.

Після винесення судом рішення про встановлення місця проживання дитини з позивачем, відповідачка взагалі перестала цікавитися життям дитини, навіть телефонувати. Самостійне утримання та виховання дитини позивачем підтверджується Витягами з реєстру Кам`янської територіальної громади підтверджується той фаакт, що позивач та донька ОСОБА_4 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 . В той же час, із довідки про реєстрацію місця проживання відповідачки, вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05.01.2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією наказу ТОВ Інжинірингова компанія Козак Тулс від 05.01.2024 року та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 03.07.2025 року. Тобто, позивач до досягнення трирічного віку займався вихованням дитини та отримував соціальну виплату по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку.

Після досягнення дитиною трирічного віку, позивач має постійне місце роботи у ТОВ Інжинірингова компанія Козак Тулс та отримує заробітну плату. Задовільний майновий стан позивача підтверджується й тим, що у його власності перебуває частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто, ОСОБА_1 забезпечений регулярним доходом, має матеріальну можливість задовольняти потреби дитини. Позивач постійно займається психологічним та фізичним розвитком доньки, водить на розвиваючі секції, що підтверджується квитанціями про сплату занять у дитячому розвиваючому закладі Мадагаскар. Також позивач піклується про стан здоров`я дитини, відвідує з дитиною лікарів, слідкує за графіком щеплення, що підтверджується декларацією про вибір лікаря, згідно якої законним представником ОСОБА_3 є її батько - ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Андрієнко В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

В наданій суду письмовій заяві відповідач ОСОБА_2 зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, заявила про неможливість брати участь у судових засіданнях через навантаженість на роботі та особисте життя; просить розглянути справу без її участі, заперечень проти позову не має.

В наданих суду письмових поясненнях представник третьої особи зазначив, що факт відсутності участі матері у вихованні дитини може бути підтверджений в судовому порядку при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, окремих заяв, клопотань або заперечень від третьої особи не надходило.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) шлюб між сторонами зареєстровано 30.07.2021 року (арк.с.31).

Від шлюбу народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (арк.с.30).

08 січня 2024 року судовим наказом Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.32).

26 січня 2024 року рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська шлюб між ОСОБА_1 та відповідачкою розірвано (арк.с.28).

10 квітня 2024 року рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 (арк.с.24-27).

Наказом №4 про надання відпустки ОСОБА_1 , надано відпустку по догляду за дитиною - малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку з 05.01.2024 по ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.с.20).

У ч. 3 ст. 11 Закону України Про охорону дитинства закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав тас вобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її физичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У ч.1 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що якщо дитина проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають пр безперешкодне спілкування між собою, крім випадків коли таке право об законом.

Частини 1-3 ст.157 СК України передбачають, що питання виховання вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п' ят статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати уча вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини

Стаття 160 СК України закріплює, шо місце проживання дитини, яка не десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за с згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, замінюють, мають право і зобов' язані виховувати дитину, піклуватися про її зд фізичний, духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умо розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини готувати самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст.180, ч.1 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання відносин за участю дитини є максимальне можливе врахування її інтересів.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 квітня 2024 року (справа № 207/102/24) визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 разом з батьком - ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням встановлено, що після припинення стосунків між подружжям, малолітня дитина фактично проживає з батьком. Відповідачка не проживає з дитиною, та тривалий час відсутня у житті дитини. Піклування за дитиною здійснює батько. Також, під час розгляду судом справи № 207/102/24, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, надав до суду пояснення в яких зазначив, що мати дитини - ОСОБА_2 пояснила службі, що проживає окремо від доньки за адресою: АДРЕСА_1 , постійно перебуває відрядженнях та не заперечує про визначення місця проживання малолітньої доньки - ОСОБА_3 разом з батьком.

Наразі, після винесення судом рішення про встановлення місця проживання дитини з Позивачем, відповідач взагалі припинила цікавитися життям дитини, її станом здоров`я, навіть телефонувати. Аліменти в добровільному порядку не сплачує, матеріально не забезпечує. Вихованням та утриманням доньки ОСОБА_2 , займається батько (Позивач), який відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків та забезпечує належні умови для проживання дитини. Встановлення факту перебування малолітньої доньки на самостійному вихованні позивача потрібно з метою захисту прав та інтересів його доньки та прав позивача як батька, зокрема також для переміщення позивача і його дитини без нотаріально завіреної згоди матері дитини, надання медичної допомоги без дозволу матері, реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері, тощо.

Самостійне утримання та виховання дитини Позивачем підтверджується наступним.

Витягами з реєстру Кам`янської територіальної громади підтверджується той факт, що позивач та малолітня дитини - ОСОБА_3 , зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 . В той же час, із довідки про реєстрацію місця проживання Відповідачки, вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, позивач перебував у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05.01.2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією наказу ТОВ «Інжинірингова компанія «Козак Тулс» від 05.01.2024 року та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 03.07.2025 року. Тобто, позивач до досягнення трирічного віку займався вихованням дитини та отримував соціальні виплату по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку.

Після досягнення дитиною трирічного віку, позивач має постійне місце роботи у ТОВ «Інжинірингова компанія «Козак Тулс» та отримує заробітну плату. Задовільний майновий стан позивача підтверджується й тим, що у його власності перебуває частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто, позивач забезпечений регулярним доходом, має матеріальну можливість задовольняти потреби дитини. З огляду на що, позивач не звертався до відділів державної виконавчої служби із заявою про примусове стягнення з відповідачки аліментів, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Південного відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області від 07.07.2025 року.

Позивач постійно займається психологічним та фізичним розвитком доньки, особисто забезпечує відвідування дитиною розвиваючих секцій, що підтверджується квитанціями про сплату занять у дитячому розвиваючому закладі «Мадагаскар».

Крім того, Позивач піклується про стан здоров`я дитини, відвідує з дитиною лікарів, слідкує за графіком щеплення, що підтверджується декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-Р080-М210, згідно якої законним представником ОСОБА_3 є її батько - ОСОБА_1 .

У статті 7 СК України визначено, що суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У ч. 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

У ч.1 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частини 1-3 ст.157 СК України передбачають, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 160 СК України закріплює, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст.180, ч.1 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе врахування її інтересів.

Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.

При цьому доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

З огляду на той факт, що малолітня ОСОБА_3 2 роки постійно проживає з батьком (Позивачем), раніше судовим рішенням було визначено місце проживання дитини з батьком, позивач одноосібно утримує дитину, відповідачка аліменти на утримання дитини не сплачує, заперечень проти позову не висловила, тому суд вважає доведеними обставини ухилення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків, яка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Тобто, з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачка систематично протягом тривалого часу ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання доньки, що свідчить про одноосібне виховання та утримання дитини батьком. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 дійшла висновку, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Таким чином при розгляді даної справи в порядку позовного провадження знайшло своє підтвердження, що відповідачка систематично протягом тривалого часу ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення умов життя, навчання та виховання доньки, що свідчить про одноосібне виховання та утримання дитини батьком, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 164-167, 180-183 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10-13, 141, 258-261, 263-265, 280-284, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_1 ), його малолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий по справі Погребняк Т.Ю.