Справа № 364/276/25
Провадження № 2/364/202/25
27.08.2025 року, Володарський районний суд Київської області в складі
головуючого судді Ткаченко О. В.,
за участі секретаря Бондаренко Л.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в селищі Володарка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , № тел.: НОМЕР_2 ,
представник позивача - адвокат Перегон Юрій Олексійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЧК № 001191 від 02.09.2019, Ордер на надання правничої допомоги № 1117990 від 03.04.2025, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: м. Фастів, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , № тел: НОМЕР_4
до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 , тел: НОМЕР_6 ,
про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,
До Володарського районного суду 04.03.2025 року звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. На підставу своїх вимог посилається на те, що 22.09.2008 року її мати ОСОБА_3 подарувала їй житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Але, на момент укладення договору дарування, відповідно до пункту 5.4. Договору дарування, земельна ділянка, на якій розташований належний Дарувальнику житловий будинок, що передавався в дарунок Обдаровуваній, була не приватизована, оскільки Дарувальник розпочала процедуру приватизації, але на момент укладення договору дарування цей процес ще не був завершений. Так, на виконання заяви Дарувальника про надання їй у приватну власність земельної ділянки під належним їй будинком, сільська рада 22 січня 2008 року прийняла рішення №125 про надання безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 2 (двох) земельних ділянок, загальним розміром 0,32 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: 0,25 га - для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд та 0,7 га - для ведення особистого селянського господарства.
Таким чином, склалась така ситуація при якій Позивачка набула у власність житловий будинок - 11.10.2008 року, а право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок оформила на себе її мати 18.02.2010 року, тобто уже після переходу права власності на цей житловий будинок від неї до її дочки. В подальшому і аж до дати смерті, мати не здійснила передачу цієї ділянки Позивачці.
В зв`язку з чим у Позивачки була відсутня інформація щодо долі цієї земельної ділянки. Після смерті матері у 2024 році, Позивачка звернулась до нотаріуса і тільки тоді дізналась про те, що земельна ділянка під її будинком була оформлена на її матір та в подальшому перейшла у власність до її брата - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.09.2024 року, виданого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Дубінською Л. І. та зареєстрованим в реєстрі за номером - 1-772. Відповідач зареєстрував за собою право власності 05.09.2024 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позивачка вказує, що неодноразово зверталась до Відповідача з пропозицією про вирішення питання щодо земельної ділянки в позасудовому порядку, а саме пропонувала, щоб Відповідач подарував земельну ділянку Позивачці, на що відповіді не отримувала.
Такими чином, наразі існує ситуація, при якій право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , належить Позивачці, а право власності на земельну ділянку, на якій розташований даний будинок, належить Відповідачу, що прямо порушує права Позивачки, оскільки відповідно до законодавства України, при переході права власності на житловий будинок переходить і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, та просили позов задовольнити повністю.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення на офіційному сайті Володарського районного суду Київської області. Клопотань про відкладення до суду не надходило.
За вищевикладених обставин суд, з урахуванням строків розгляду справи, часу знаходження справи у провадженні суду, поведінки відповідача та виконання ним свого обов`язку щодо явки в судове засідання, відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності, вважає за можливе зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, передставника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 22.08.2008 року ОСОБА_3 подарувала житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , своїй дочці ОСОБА_1 , що стверджено Договором дарування житлового будинку від 22.08.2008 (а.с. 7-8). Факт родинних відсносин позивачки та спадкодавця стверджується наявними доказами які містяться в матеріалах справи.
У позовній заяві позивачка вказала, що за життя її мати у 2009 році приватизувала земельну ділянку площею 0,2500 га., що стверджено державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 698383 з цільовим призначенням будівництва та обслуговуванням житлового будинку (а.с. 9).
Позивачка вказує, що у 2024 році, звернулась до нотаріуса і тільки тоді дізналась про те, що земельна ділянка під її будинком була оформлена на її матір та в подальшому перейшла у власність до її брата - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.09.2024 року, виданого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Дубінська Л. І. та зареєстрованим в реєстрі за номером - 1-772.
Відповідач зареєстрував за собою право власності 05.09.2024 року, що підтверджується Інформаційною довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно, яка додається до даної позовної заяви (а.с. 10).
Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).
За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України (перша черга спадкоємців) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1261 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1279 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.
Спадкоємець, який отримав спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено ч. 1 ст. 1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна.
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України).
Свідоцтво про право на спадщину це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Згідно ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом; примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності.
Обставина, на яку позивач фактично як на єдину посилається у своєму позові, це незаконність отримання у власність та володіння відповідачем спірної земельної ділянки, проте, свідоцтво про прийняття спадщини судом не визнано недійсним.
З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , які у свою чергу не ґрунтуються на нормах діючого ЦК України та не обґрунтовані належними та допустимими доказами.
На підставі викладеного, керуючись ст. 140 ЗК України, ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1275, 1296, 1301 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення/підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення/підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На заочне рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 27.08.2025 року.
Суддя: О. В. Ткаченко