ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 691/1296/21
Провадження № 22-ц/821/1047/25
Категорія: 302090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАЛЛАДІС-1», Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТПРОМ»,

третя особа - державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Богдан Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛЛАДІС-1», Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТПРОМ», третя особа: державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Богдан Анатолійович, про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення орендної плати та розірвання договорів оренди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17.04.2018 між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1»був укладений Договір оренди земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:2607.

Відповідно до п. п. 9, 11 Договору орендна плата сплачується орендарем щороку у розмірі 7 % від нормативно грошової оцінки землі. Строк сплати орендної плати до 31 грудня поточного року.

В п. 2 Договору встановлено, що нормативно грошова оцінка землі складає 56491,24 грн.

Будь-яких додаткових угод про розірвання Договору ОСОБА_1 не підписував.

Вказує, що з моменту укладення Договору й до подання позовної заяви до суду відповідач ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» жодного разу не сплатив орендну плату, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 14949,72 грн.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 283606650 від 09.11.2021 ОСОБА_1 дізнався, що земельна ділянка площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:2607, вже перебуває в оренді у ТОВ «ІМПОРТПРОМ», згідно Договору оренди б/н від 04.04.2019.

Згідно з даною інформацію Договір укладено строком на 7 років з орендною платою у розмірі 7 % від нормативно грошової оцінки землі.

Зазначив, що даний Договір у ОСОБА_1 відсутній.

З моменту укладення Договору й до подання позовної заяви до суду ТОВ «ІМПОРТПРОМ» жодного разу не сплатив орендну плату, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в розмірі 11138,07 грн.

Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» орендну плату в розмірі 14949,72 грн, з ТОВ «ІМПОРТПРОМ» орендну плату в розмірі 11138,07 грн. Просив розірвати Договір оренди земельної ділянки від 17.04.2018, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1», розірвати Договір оренди земельної ділянки від 04.04.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ІМПОРТПРОМ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 11.04.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати, за Договором оренди землі, укладеним між ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» та ОСОБА_1 від 17.04.2018, в розмірі 14949,72 грн.

Договір оренди землі, укладений 17.04.2018 між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1», згідно якого в оренду була передана земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:2607, яка розташована в адміністративних межах Мліївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, розірвано.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги до ТОВ «ВАЛЛАДІС-1», виходив з того, що Товариство порушило умови Договору оренди від 17.04.2018 шляхом несплати орендної плати позивачу за 2018 - 2021 роки, що складає 14949,72 грн та прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі з ТОВ «ВАЛЛАДІС-1».

Щодо стягнення з відповідача ТОВ «ІМПОРТПРОМ» по Договору оренди б/н від 04.04.2019 тієї ж самої земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:2607, за період дії Договору з 04.04.2019 по 28.12.2021, суд вважав за необхідне відмовити, оскільки за вказаний період орендна плата стягнута з відповідача ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» та законом не передбачене подвійне її стягнення.

Суд прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання Договору оренди землі від 17.04.2018 у зв`язку із порушенням орендарем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати, оскільки неналежне виконання умов Договору зі сплати орендної плати є порушенням умов Договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого Договору.

Щодо вимоги про розірвання Договору оренди б/н від 04.04.2019, копії якого у позивача немає та він не знав про його існування, а дізнався лише при формуванні Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 283606650 від 09.11.2021, то судом було задоволено клопотання позивача про його витребування (ухвала суду від 10.06.2024) та тимчасове вилучення у ТОВ «ІМПОРТПРОМ» копії Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2019.

Проте ухвала суду не була виконана.

Враховуючи те, що було задоволено вимогу позивача про стягнення орендної плати з ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» у зв`язку із порушенням орендарем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати та розірвано Договір оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, судом вказано про те, що не має правових підстав для розірвання Договору оренди б/н від 04.04.2019 тієї самої земельної ділянки, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «ІМПОРТПРОМ» за цим же пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та стягнення з відповідача орендної плати.

Інших підстав, позивачем, на розірвання даного Договору не наведено та не надано достатніх доказів про укладення вказаного Договору як такого, а тому в цій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

29 квітня 2025 року, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Нікітюк А. М. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо розірвання Договору оренди земельної ділянки від 17.04.2018, укладеного між Предвічним В І. та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» та в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ТОВ «ІМПОРТПРОМ» про розірвання Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ІМПОРТПРОМ», та стягнення орендної плати з ТОВ «ІМПОРТПРОМ» в розмірі 11138,07 грн.

Просить ухвалити нове рішення, яким розірвати Договір оренди земельної ділянки від 04.04.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ІМПОРТПРОМ», стягнути з ТОВ «ІМПОРТПРОМ» на користь ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 11138,07 грн за період з 12.04.2019 по 28.12.2021, відмовити в задоволенні позову в частині розірвання Договору від 17.04.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1». Оскаржуване рішення першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» на користь позивача орендної плати в розмірі 3954,39 грн за період з 17.04.2019 по 12.04.2019 залишити в силі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що Договір оренди землі від 17.04.2018 на час звернення позивача до суду з даним позов не діяв, не був чинним, оскільки 12.04.2019 було укладено новий Договір оренди земельної ділянки з ТОВ «ІМПОРТПРОМ», про що ОСОБА_1 дізнався з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 283606650 від 09.11.2021 та проведено його реєстрацію, і який є чинним з моменту його державної реєстрації.

Оскільки розірвано може бути лише чинний договір, а чинним скаржник вважає Договір оренди земельної ділянки з ТОВ «ІМПОРТПРОМ» з 12.04.2019, тому наразі наявні правові підстави для розірвання Договору оренди б/н від 04.04.2019, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «ІМПОРТПРОМ» за п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та стягнення з останнього орендної плати в розмірі 11138,07 грн.

Скаржник зазначає, що в період дії Договору оренди землі від 17.04.2018, укладеного з ТОВ «ВАЛЛАДІС-1», із 17.04.2018 до 12.04.2019 останній не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за вказаний період в розмірі 3954,39 грн.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судом встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номер :02:001:2607 загальною площею 2,00 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адмінмежах Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області.

17.04.2018 між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1»був укладений Договір оренди землі, відповідно до якого орендар прийняв в строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни її цільового призначення площею 2,0 га, яка знаходиться на території Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, кадастровий номер :02:001:2607 (а.с. 8-12 т. 1).

Пунктом 2 Договору оренди встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 56491,24 грн, яка щороку підлягає індексації на офіційно повідомлений коефіцієнт індексації за поточний рік.

Відповідно до п. 8 Договір укладено на 20 років з дати його державної реєстрації.

Орендна плата сплачується орендарем щороку у розмірі 7 % від нормативно грошової оцінки землі (п. 9 Договору оренди).

Згідно п. 11 Договору орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Орендар, за погодженням з Орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря (п. 34 Договору оренди).

Відповідно до п. 35 дія Договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін та інших підстав визначених Законом, про що одна сторона за ____ місяці повідомляє іншу сторону; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання Договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (п. 36 Договору оренди).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу: 121665818, дата формування 23.04.2018, відомо, що 18.04.2018 приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Алєксєєва І. Ю. зареєструвала право оренди земельної ділянки загальною площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:2607, строк дії Договору до 17.04.2038, орендодавець ОСОБА_1 , орендар ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» (а.с. 13 т. 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 283606650 від 09.11.2021 державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Б. А. 12.04.2019 зареєстрував право оренди земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:2607, за Договором оренди земельної ділянки б/н від 04.04.2019. Строк дії Договору 7 років, з правом пролонгації. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендодавець - ОСОБА_1 , Орендар - ТОВ «ІМПОРТПРОМ» (а.с. 14-15 т. 1).

Згідно відповіді № 491681 від 14.03.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с. 202-203 т. 1).

Основним видом економічної діяльності ТОВ «ІМПОРТПРОМ», відповідно до відповіді № 491692 від 14.03.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є неспеціалізована оптова торгівля (а.с. 204-205 т. 1).

Ухвалою Городищенського районного суду від 10.06.2024 постановлено тимчасово вилучити у ВК Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області копію Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ІМПОРТПРОМ», кадастровий номер :02:001:2607. Виконання ухвали доручено Чигиринському ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) (а.с. 239-240 т. 1).

14.06.2024 постановою Другого ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) повернутий виконавчий документ (ухвала № 691/1296/21 від 10.06.2024) без прийняття до виконання (а.с. 13 т. 2).

Листом від 14.08.2024 № 16597/26.21-43/115623 Другий ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомив суд першої інстанції про те, що на виконанні органу ДВС перебуває виконавче провадження № 75371419 з примусового виконання ухвали Городищенського районного суду Черкаської області № 691/1296/21 від 10.06.2024.

Також зазначено, що 24.06.2024 державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Крім того, державним виконавцем зроблено ряд виконавчих заходів, зокрема, здійснено вихід за місцезнаходженням ТОВ «ІМПОРТПРОМ» та місцем знаходженням власника Товариства, направлено вимоги до Державного архіву Черкаської області, архівного відділу Черкаської міської ради та Центру надання адміністративних послуг. Проте, встановити місцезнаходження Товариства та місце зберігання Договору оренди від 04.04.2019 не вдалося (а.с. 22 т. 2).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка А. М., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У ч. 1 ст. 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2023 року у cправі № 910/5958/20 зазначено, що реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Поряд з цим у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Звертаючись в суд з позовом 31.12.2021, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» орендну плату в розмірі 14949,72 грн (з 17.04.2018 по 28.12.2021), з ТОВ «ІМПОРТПРОМ» орендну плату в розмірі 11138,07 грн (з 04.04.2019 по 28.12.2021). Також просив розірвати Договір оренди земельної ділянки від 17.04.2018, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» та розірвати Договір оренди земельної ділянки від 04.04.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ІМПОРТПРОМ»

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, шо відповідач ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» порушив умови Договору оренди від 17.04.2018 шляхом несплати орендної плати позивачу за 2018-2021 роки, що складає 14949,72 грн.

Щодо стягнення з відповідача ТОВ «ІМПОРТПРОМ» по Договору оренди б/н від 04.04.2019 тієї ж самої земельної ділянки за період дії Договору з 04.04.2019 по 28.12.2021, суд вважав за необхідне відмовити, оскільки за вказаний період орендна плата стягнута з відповідача ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» та законом не передбачене подвійне її стягнення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідні для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 15 ЗУ «Про оренду землі» регламентує, що, серед іншого, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Приписи ст. ст. 24, 25 ЗУ «Про оренду землі» визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до спеціальної норми ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватно-правових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Так з матеріалів справи вбачається, що умови Договору оренди землі від 17.04.2018, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1», передбачали сплату орендної плати щороку до 31 грудня у розмірі 7% від нормативно грошової оцінки землі. Нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки становила 56491,24 грн.

Представник позивача просив стягнути орендну плату за вище вказаним Договором оренди в сумі 14949,72 грн, а саме за періоди: з 17.04.2018 по 17.04.2019 - 3954,39 грн; з 17.04.2019 по 17.04.2020 - 3954,39 грн; з 17.04.2020 по 17.04.2021 - 3954,39 грн; з 17.04.2021 по 28.12.2021 - 3954,39 грн.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідачем ТОВ «ВАЛЛАДІС-1», за вказані позивачем періоди, своєчасно та в повному обсязі сплачувалася орендна плата визначена та узгоджена умовами Договору оренди від 17.04.2018.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що протягом майже трьох років позивач не отримував, передбаченого Договором від 17.04.2018, розміру орендної плати, що свідчить про те, що ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» систематично не сплачувало орендну плату, чим порушило умови даного Договору.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості по орендній платі з ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» у сумі 14949,72 грн.

При вирішенні спору колегія суддів враховує і наступне.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України).

Верховний Суд України в постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 зробив правовий висновок про те, що учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 ЗУ «Про оренду землі»).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права (ст. 19 ЗУ «Про оренду землі»).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу: 121665818, дата формування 23.04.2018, відомо, що 18.04.2018 приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Алєксєєва І. Ю. зареєструвала право оренди земельної ділянки загальною площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:2607, строк дії Договору до 17.04.2038, орендодавець ОСОБА_1 , орендар ТОВ «ВАЛЛАДІС-1».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 283606650 від 09.11.2021 державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Б. А. 12.04.2019 зареєстрував право оренди земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:2607, за Договором оренди земельної ділянки б/н від 04.04.2019. Строк дії Договору 7 років, з правом пролонгації. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендодавець - ОСОБА_1 , Орендар - ТОВ «ІМПОРТПРОМ».

Реєструючи право оренди земельної ділянки за Договором б/н від 04.04.2019, поза увагою державного реєстратора залишився факт існування реєстрації права ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» на користування цією ж земельною ділянкою, що призвело до подвійної державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2018 зазначила, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося.

У постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що «якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди.

За відсутності реєстрації права оренди первинного орендаря у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі за договором оренди, укладеним у період дії первинного договору, підлягають задоволенню, якщо на час ухвалення рішення суду первинний орендар матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати».

Враховуючи, що Договір оренди землі від 17.04.2018, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАЛЛАДІС-1», був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.04.2018, у встановленому законом порядку не припинений, не розірваний та не змінений, відтак, на час реєстрації державним реєстратором Договору б/н від 04.04.2019, був чинним, колегія суддів вважає, що саме первинний Договір укладено в установленому законом порядку, зареєстровано та підлягає розірванню з підстав порушення умов Договору, а саме несплати орендної плати.

Відтак доводи скаржника в апеляційній скарзі щодо чинності на момент звернення до суду з даним позовом Договору оренди б/н від 04.04.2019 (який, за твердженнями самого позивача викладеними в позовній заяві ним не укладався та навіть на виконання ухвали суду не був віднайдений та долучений до матеріалів справи, як і орендар за вказаним Договором) є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Щодо вимоги позивача про розірвання Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ІМПОРТПРОМ», слід зазначити наступне.

Матеріали справи не містять Договору оренди від 04.04.2019, лише є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 283606650 від 09.11.2021, відповідно до якої державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Б. А. 12.04.2019 зареєстрував право оренди земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:2607, за Договором оренди земельної ділянки б/н від 04.04.2019 за ТОВ «ІМПОРТПРОМ».

Отже, представник позивача заявив вимогу про розірвання Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2019 за відсутності доказів його укладання сторонами договору, проте за наявності доказів реєстрації права оренди за ТОВ «ІМПОРТПРОМ».

Оцінивши предмет заявленого позову в частині розірвання Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2019, наявність підстав для захисту порушеного права позивача у обраний ним у позовній заяві спосіб, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, колегія суддів приходить до висновку, що дана вимогазадоволенню не підлягає, оскільки відновити своє порушене право позивач може обравши вірний та ефективний спосіб захисту такого права.

Так, у постанові від 29 листопада 2023 року справа № 513/879/19, провадження № 14-49цс22зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 152)). Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. близький за змістом підхід щодо інших правовідносин у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14)). З огляду на вказане суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні позову орендодавця, хоч і з інших мотивів.

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що за спірний період з 04.04.2019 по 28.12.2021 позивачем орендна плата стягнута з відповідача орендаря ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» та підстави визначені законом для стягнення орендної плати з відповідача ТОВ «ІМПОРТПРОМ» по Договору оренди б/н від 04.04.2019 відсутні.

Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про розірвання Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2019 та стягнення з орендаря ТОВ «ВАЛЛАДІС-1» орендної плати за період з 04.04.2019 по 28.12.2021, виходив з інших підстав, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича - задовольнити частково.

Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков