Справа № 477/803/22
Провадження № 2-др/477/10/25
15 серпня 2025 року м. Миколаїв
Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі судді Полішко В.В., з секретарем Котовою О.Д.,
представників позивача адвокатів Надіч Н.Д., Гафича О.І., (ВКЗ)
представника відповідача (Миколаївської обласної прокуратури) прокурора Точкаря В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, прокуратури Миколаївської області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області; Корабельного районного суду м. Миколаєва, Апеляційного суду Миколаївської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду,
Рішенням Вітовського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2025 року у справі №477/803/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, прокуратури Миколаївської області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області; Корабельного районного суду м. Миколаєва, Апеляційного суду Миколаївської області задоволені частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 , грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду, у сумі 5 424 000 (п`ять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі) грн, 00 коп., з яких 424 000,00 грн. відшкодування втраченого заробітку, 5 000 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди.

05 серпня 2025 року представник від представника позивача адвоката Надіч Н.Д. до суду надійшло клопотання, в якому просить суд ухвали додаткове рішення у справі про стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 70?000,00 грн. В обґрунтування зазначила, що під час ухвалення рішення по суті вказане питання не було вирішено судом. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надала наступні докази: договір про надання правової допомоги № б/н від 18.09.2022 з Додатками № 1 та № 2, Договір № 025-12-24 укладений з адвокатом Надіч Н.Д. та ОСОБА_2 ; рахунок та Акт прийому-передачі наданих послуг від 30.07.2025р. на загальну суму 70000,00 грн.; квитанція (платіжний документ) № 2.242208855 від 01.08.2025р., що підтверджує оплату наданих послуг у повному обсязі.

Вважає, що розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, складності справи, обсягу наданих адвокатських послуг та часу, витрачених на виконання робіт.

12 серпня 2025 року від УМВС України в Миколаївській області надійшло заперечення на заяву щодо ухвалення судом додаткового рішення. В обґрунтування представник відповідача зазначила, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Вказала, що позивач ОСОБА_1 та його представники разом із позовом, що є першою заявою по суті, не подавали попереднього розрахунку судових витрат, а тому суд повинен відмовити у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат, зокрема у компенсації витрат на правову допомогу.

Звернула увагу суду на те, що 30 червня 2025 року адвокатським об`єднанням «Ніка» в особі адвоката Надіч Н.Д. та позивачем і адвокатом Гафичем О.І. підписано акт приймання передачі робіт із визначенням суми 70.000 грн., але без конкретизації кількості витраченого часу на певні процесуальні дії у суді та кількість проведених судових засідань кожним із адвокатів.

Крім цього, оплата адвокатських послуг, відповідно до квитанції банку, відбулася 01 серпня 2025 року, тобто вже після ухвалення судового рішення у цій справі по суті та проведена у відділенні Приватбанку у м. Києві, а сам платник проживає у м. Миколаїв та не міг проводити платіж у м. Києві, що вказує на те, що позивач не поніс ніяких фактичних витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні заяви адвоката Надіч Н.Д. щодо ухвалення додаткового рішення, через її необґрунтованість.

12 серпня 2025 року від представника Державної казначейської служби України до суду надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки її вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування зазначила, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 569/370/17.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У даному випадку звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з Державного бюджету України витрат на правничу допомогу, представник позивача надав до суду лише договори про надання правничої допомоги, які встановлюють загальні види представницьких послуг, які можуть бути надані адвокатом без прив`язки до конкретної справи, акт прийому наданих послуг від 30 червня 2025 року, без конкретизації самих послуг, які були надані адвокатом у справі № 477/803/22, лише вказано підготовка процесуальних документів та судовий супровід процесу у суді першої інстанції до винесення судового рішення, а також рахунок-фактура № 1 від 30 червня 2025 року та квитанція про оплату 70000,00 грн. Зі змісту акту прийому наданих послуг від 30 червня 2025 року неможливо встановити/дослідити кількість витраченого часу, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатами часу, об`єму наданих послуг.

Витрачений час відноситься до істотних обставин у визначенні обґрунтованого розміру оплати, а отже, зазначений акт прийому наданих послуг від 30 червня 2025 року не може бути використаний як належне підтвердження розміру заявлених витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Справа за своїм характером є типовою та не вимагала значного обсягу юридичної роботи або глибоких правових досліджень. Використані формулювання у позовній заяві, клопотаннях та інших документах є стандартними і широко застосовуються у аналогічних справах.

Отже, витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальними збитками та не набувають відповідних ознак внаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Ураховуючи зазначене, вважає, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критеріям реальності, розумності та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт. У зв`язку з викладеним, вважаємо що в задоволенні відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити.

14 серпня 2025 року від представника позивача адвоката Надіч Н.Д. до суду надійшли письмові пояснення на заперечення УМВС України в Миколаївській області та Державної казначейської служби України щодо ухвалення додаткового рішення у справі, в яких не погодилася з позицією представників відповідачів викладених у письмових запереченнях, з наступних підстав.

Так, вказала, що Верховний Суд у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 910/20261/17 та від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2114/17-ц роз`яснив, що неподання орієнтовного розрахунку не є безумовною підставою для відмови у стягненні витрат, якщо їх розмір підтверджено належними доказами та інша сторона мала можливість заперечити.

Частина 2 статті 134 ЦПК України встановлює право суду відмовити, але не містить такого обов`язку. Суд має враховувати принципи змагальності та пропорційності (ст. 12, 13, 3 ЦПК України).

Заперечення відповідачів містять посилання, що оплата відбулася 01 серпня 2025 року після ухвалення рішення, отже витрати нібито не понесені.

Водночас, відповідно до частина 8 статті 141 ЦПК України прямо передбачає, що витрати підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи вони вже сплачені, чи підлягають сплаті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 761/24881/16-ц підтвердила, що витрати на правничу допомогу підлягають компенсації навіть у випадку, коли вони ще не сплачені, але зобов`язання зі сплати підтверджене договором та актами.

Не погодилася з позицією відповідачів про те, що акт від 30 листопада 2025 року не містить конкретизації витраченого часу на процесуальні дії. Оскільки, Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 наголосила, що при фіксованому розмірі гонорару детальний опис робіт подається у межах, достатніх для визначення його співмірності, і не вимагається погодинний облік.

Зазначила, що ціна позову у справі понад 50 мільйонів гривень, сума, що задоволена судом сума до стягнення складає 5 424 000 грн, предмет спору стосувався реабілітації особи після незаконного кримінального переслідування, що підтверджує значний суспільний і особистий інтерес. Витрати у сумі 70 000 грн становлять лише 1,29 % від суми задоволених вимог, що свідчить про їх помірність.

Позивач в судове засідання не з`явився. причини неявки суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце судового засідання.

Представники позивача адвокати Надіч Н.Д. та Гафич О.І. у судовому засіданні 12.08.2025 року підтримали заяву щодо ухвалення додаткового рішення.

Прокурор не заперечував щодо ухвалення додаткового рішення, водночас при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, просив суд врахувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, об`єму наданих послуг.

Представник відповідача УМВС України в Миколаївській області у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважаються такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явилася, у запереченнях на ухвалення додаткового рішення зазначила, що просить здійснювати розгляд заяви щодо ухвалення додаткового рішення за її відсутності.

Відповідачі - Корабельний районний суд м. Миколаєва та Апеляційний суд Миколаївській області у судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд встановив наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 4 статті 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положенням частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

15 липня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Надіч Н.Д. надійшла заява в якій просила залишити за стороною позивача право подати розрахунок та докази на підтвердження розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 477/803/22, протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.

Судом рішення у справі ухвалено 28 липня 2025 року.

04 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача до суду подана заява про ухвалення додаткового рішення, а саме стягнення на користь позивача з Державного бюджету України правничу допомогу у сумі 70000,00 грн.

Оскільки п`ятий день випадає на вихідний день, то останній день для звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення є 04 серпня 2025 року.

Тобто, представник позивача адвокат Надіч Н.Д. звернулася до суду з вказаною заявою, в строк, встановлений законодавством.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача надіслала докази на підтвердження розміру сплачених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 70000,00 грн., а саме: акт прийому наданих послуг від 30 червня 2025 року, рахунок-фактуру №1 від 30 червня 2025 року та квитанцію №2.242208855.1 від 01 серпня 2025 року.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат позивачів на професійну правничу допомогу представниками позивача наданий: договір про надання правничої допомоги від 18 вересня 2022 року укладеного між адвокатським об`єднанням «Ніка», в особі адвоката Надіч Н.Д. та ОСОБА_1 ; договір про надання правничої допомоги від 25 грудня 2024 року укладеного між адвокатом Гафичем О.І. та ОСОБА_1 ; додаткову угоду №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 18 вересня 2022 року; акт прийому надання послуг від 30 червня 20225 року; рахунок-фактуру №1 від 30 червня 2025 року та квитанцію №2.242208855.1 від 01 серпня 2025 року про перерахування ОСОБА_1 на користь ОА «Ніка» у сумі 70000,00 грн. послуги за надання позивачу професійної правничої допомоги.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги, що відповідачем після ухвалення судом рішення позивачем подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та при ухваленні судом рішення не було вирішено питання щодо їх розподілу, суд вважає необхідним прийняти додаткове рішення по справі щодо витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд у постанові 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 дійшов висновку, що у разі якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 30000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Саме такий розмір витрат, на переконання суду є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатами роботою у ній.

Керуючись статтею 141, ч. 1 ст. 246, ст. 270 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, прокуратури Миколаївської області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області; Корабельного районного суду м. Миколаєва, Апеляційного суду Миколаївської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30000 (тридцяти тисяч) грн. 00 коп.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач Державна казначейська служба України, адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601;

відповідач Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, адреса: вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001;

відповідач Миколаївська обласна прокуратура, адреса: вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54006;

відповідач Корабельний районний суд м. Миколаєва, адреса: вул. Доктора Самойловича, 29-А, м. Миколаїв, 54050;

відповідач Апеляційний суд Миколаївської області, адреса: вул. Садова, 2а, м. Миколаїв, 54001.

Суддя В.В.Полішко