ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2826/25
"08" серпня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,
секретаря судового засідання - Петрової Т.О.,
представника позивачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,-
Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2014 року по 23.08.2016 року. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу, дитина проживає з нею у місті Покров, Дніпропетровська область та знаходиться на її повному утриманні. Вона самостійно здійснює виховання доньки, приділяє увагу її навчанню, регулярно відвідує школу та підтримує контакт із педагогами, забезпечує участь дитини у позашкільних заняттях та гуртках, а також належним чином піклується про стан її здоров`я. Відповідач ухиляється від добровільного виконання обов`язку щодо утримання дитини, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 року у цивільній справі № 182/8095/15-ц її позовну заяву було задоволено та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання.

Разом з тим, відповідач не виконує рішення суду, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2024 року у розмірі 241 444,80 грн.

Відповідач з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не спілкується, у вихованні участі не бере, не цікавиться її навчанням, успіхами в школі, гуртках та секціях, станом здоров`я, не проявляє заінтересованості в подальшій долі його доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду.

17.01.2024 року вона зареєструвала шлюбу з ОСОБА_5 , який на даний час повністю забезпечує їх з донькою матеріально.

Зазначене в сукупності, на думку позивачки, свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вважає, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам їх з відповідачем малолітньої доньки, оскільки відсутність будья-кої участі батька у її житті є фактором, що травмує її психіку, а збереження батьківства може призвести до одержання відповідачем в майбутньому різноманітних благ та вигоди, на підставі спорідненості з дитиною.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 56).

Ухвалою суду від 06.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі, розпочато розгляд справи по суті (а.с. 140).

25.05.2025 року від Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області надійшов висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 165-168).

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Кравчув С.О. підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила задовольнити.

Відповідач, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав, викликався до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 101, 137, 185 та ін.).

Крім того, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» (а.с. 71, 109, 150, 194).

Представники третіх осіб Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, правом на подання пояснень щодо позову не скористались, від представника третьої особи Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 110-115, 198-202).

Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З 25.09.2014 року по 23.08.2016 року позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.08.2016 року у цивільній справі № 182/3186/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (а.с. 12, 14).

Від шлюбу сторони маютьдоньку - малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження № 179, на підставі якого 01.08.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 року у цивільній справі № 182/8095/15-ц її позовну заяву було задоволено та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набрало законної сили 04.03.2016 року.

На підставі дублікату виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 182/8095/15-ц від 29.10.2024 року, постановою старшого державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ковтун В.-М.С. від 11.11.2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15, 16).

У відповідності до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № НОМЕР_2 від 14.11.2024 року, заборгованість відповідача ОСОБА_3 зі плати аліментів на утримання доньки становить 241 444,80 грн. (а.с. 17-18).

Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає зі своєю матір`ю - позивачкою ОСОБА_2 та її новим чоловіком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 29, 32, 34).

Відповідач ОСОБА_3 проживає окремо від доньки.

Утриманням дитини займається позивачка ОСОБА_2 , що підтверджується Побутовою характеристикою ОСББ «№ 89» за вих. №254 від 02.09.2024 року (а.с. 20).

З 26.02.2019 року по 01.06.2021 року малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала Комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №39 «Перлинка» Нікопольської міської ради, до підтверджується Довідкою №47/01-49 від 01.11.2024 року. Зі слів вихователів групи, яку відвідувала ОСОБА_4 , батько дитини ОСОБА_3 жодного разу не з`являвся у дошкільному закладі, на батьківських зборах, не цікавився донькою, не підтримував зв`язок з вихователями (а.с. 25).

Наразі дитина навчається у 4-А класі Нікопольського природно-математичного ліцею №26 Нікопольської міської ради Дніпропетровської ради з 2021 року за дистанційною формою навчання, що підтверджується Довідкою № 709 від 03.10.2024 року (а.с. 26).

У відповідності до характеристики учениці, ОСОБА_6 за час навчання зарекомендувала себе як відповідальна, розумна дитина. Має достатні досягнення в навчанні, бере активну участь у житті класу, любить малювати. Дівчина добра, спокійна, по товариськи відноситься до усіх дітей класу. Поза школою займається дитячим фітнесом. Мати ОСОБА_2 цікавиться життям доньки, організовує правильне проведення вільного часу, регулярно відвідує батьківські збори, консультації, забезпечує доньку необхідним для навчання. Батько ОСОБА_3 з ОСОБА_7 не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні доньки участі не бере. На зв`язок з класним керівником не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 27).

Позивачка ОСОБА_2 забезпечує супровід дитини в медичні установи, про що свідчать декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 12.08.2023 року (а.с. 22), виписка із карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27.09.2024 року (а.с. 23), довідка НКП НЦПМСД НМР (а.с. 24).

У відповідності до Висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, який затверджено Рішенням Виконавчого комітету від 21.05.2025 року №202/06-53-25, згідно Акту про перевірку паспортного обліку ПМКП «Житлкомсервіс» №88 від 13.03.2025 року, ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_4 з початку 2023 року проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де створено задовільні умови для проживання дитини (акт обстеження умов проживання Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 13.03.2025 року).

ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_4 перебувають на обліку управління праці та соціального захисту населення як внутрішньо-переміщенні особи. ОСОБА_3 на обліку управління не перебуває (інформація управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №1068/16 від 11.03.2025 року).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на 13.03.2025 року не перебувають на службі зайнятості, як безробітні особи (інформація Покровського управління Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 74 від 13.03.2025 року).

За інформацією управління правці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №1409/24 від 07.04.2025 року, Центром соціальних служб Покровської міської ради Дніпропетровської області проведено оцінювання потреб родини ОСОБА_2 , та встановлено, що складні життєві обставини відсутні.

Відповідно до заяви малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка надійшла до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 14.03.2025 року №ССД-341, дитина з батьком ніколи не спілкувалась та не бачила жодного разу.

ОСОБА_3 не зареєстрований та не проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Спеціалістами було відвідано вищевказану адресу, проте опитати ОСОБА_3 не видалося можливим, оскільки двері помешкання ніхто не відчинив.

Відповідно до інформації Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 30.04.2025 року № 01-17/2180, по облікам реєстрів територіальної громади міста Ірпінь значиться ОСОБА_3 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно інформації служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради від 07.07.2025 року №541/01-14, спеціалістами служби здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_4 . За зазначеною адресою знаходиться пошкоджений внаслідок воєнних дій житловий будинок, ознак. Що там хтось мешкає, не виявлено. За усними поясненнями сусідів, ОСОБА_3 вони не знають та ніколи за згаданою адресою не бачили.

За адресою реєстрації ОСОБА_3 було надіслано запрошення (від 01.05.2025 року №ССД-560) на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області.

17.04.2025 року та 15.05.2025 року ОСОБА_3 на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області не з`явився, про причини відсутності не повідомив.

З огляду на зазначене, з метою захисту інтересів дитини, орган опіки та піклування дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 165-168).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно до частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, у якому зазначено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14, від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 , від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц).

Отже, застосування судом позбавлення батьківських прав як крайньої міри можливе виключно тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, адже позбавлення батьківських прав само по собі негативно впливає на свідомість дитини.

З огляду на це при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позивачка та її представник, в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилаються на те, що відповідач жодного з покладених законом на нього як батька обов`язків не виконує, не приймає участі у вихованні доньки, вже тривалий час не бачиться та не спілкується із нею, не цікавиться її станом здоров`я, життям в цілому та має заборгованість по аліментам.

Проте позивачкою не надано доказів, які б переконливо свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків.

В судовому засіданні не було встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Також не встановлено, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, проведення бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо.

Оскільки позивачкою не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно малолітньої доньки, і неможливості зміни такої поведінки, що могли бути підставою для позбавлення його батьківських прав, суд відмовляє в задоволенні позову.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та зауважує наступне.

Висновок органу опіки та піклування сам по собі не може бути правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі №344/1107/23).

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав зроблений без наведення достатніх аргументів щодо свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також того, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_8 , які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачкою судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідачем не подано заяви про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 12, 76-82, 89, 95, 141, 263 - 265, 268, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.08.2025 року.

Суддя: Л.М. Осіпенко