ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м.Суми

Справа №592/19892/23

Номер провадження 22-ц/816/1026/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цуканова Валерія Валерійовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2024 року в складі судді Бичкова І.Г., -

в с т а н о в и в :

27 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину трикімнатної квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 53,8 кв.м, загальною площею 90,66 кв.м в порядку поділу майна подружжя, припинивши право власності відповідачки на відповідну частину квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02 липня 1992 року заявник перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2021 року. За час перебування у шлюбі сторони придбали спірну квартиру, яка була зареєстрована на відповідачку. Крім того, під час шлюбу в 2015 році позивач за особисті кошти придбав квартиру сину в м. Київ. 20 серпня 2007 року відповідачка подарувала 1/2 частину спірної квартири дітям третім особам, фактично розпорядившись своєю часткою у праві спільної сумісної власності. Також зазначає, що сторони використали право безоплатної приватизації житла, коли отримали у власність квартиру АДРЕСА_2 . Після розірвання шлюбу заявник з дружиною не дійшли згоди щодо розподілу спільної квартири, а тому просить визнати за ним право на половину квартири.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 53,8 кв.м, загальною площею 90,66 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4704,04 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Цуканов В.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не врахував обставину дарування відповідачкою третім особам своєї частки у спірній квартирі, а також те, що діти мають власне житло та проживають окремо.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні скарги , а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що законні підстави для збільшення позивачу частки у праві власності на квартиру відсутні, оскільки під час шлюбу сторони розпорядились належними їм частками квартири на користь своїх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника адвоката Цуканова В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 53,8 кв.м, загальною площею 90,66 кв.м. Квартира зареєстрована за відповідачкою (а.с. 7).

20 серпня 2007 року ОСОБА_2 подарувала по 1/4 частині спірної трикімнатної квартири дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 8).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2021 року у справі № 592/9277/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (а.с. 6).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні поділу спірного сумісного майна подружжя суд має виходити з презумпції рівності часток, а також мають бути враховані права дітей та подаровані їм частки квартири за згодою позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

За вказаних вище норм права та встановлених у справі обставин вбачається, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Оскільки 20 серпня 2007 року ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_1 подарувала по 1/4 частині квартири дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , тому позивач, як і відповідачка, мають право на 1/2 частину квартири у рівних долях, тобто по 1/4 частини.

Стаття 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, ч. 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем не доведено, що дарування 1/2 частини квартири третім особам вчинено всупереч його волевиявленню. Укладений за згодою позивача договір дарування є чинним, позивачем не оспорювався, недійсним не визнавався, а тому вимоги заявника апеляційної скарги про включення до поділу квартири подарованих дітям часток квартири є безпідставними.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтею 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування чи зміни даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи вартість частини квартири, яка оспорюється, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цуканова Валерія Валерійовича залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина