Справа № 477/1531/25
Провадження № 2/477/1343/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 серпня 2025 року м. Миколаїв

Суддя Вітовського районного суду Миколаївської області Полішко В.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Воскресенської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок літ.А, побудований у 1991 році, загальною площею 42,3 кв.м., літня кухня хозблок літ. Б, загальною площею 7,2 кв.м., побудована у 1991 році, хвіртка №2, огорожа №3 за адресою:

АДРЕСА_1 та становить собою окрему цілу одиницю майнового права з окремою адресою.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали вважаю, що позовна заява подана позивачем без додержання вимог статі 175 ЦПК України і підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Згідно із пунктами 5 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник просить визнати за нею право власності на самочинно збудовані об`єкти. Водночас, позивачем в позові не зазначені докази того, що вони відповідають будівельним нормам та державним стандартам.

Так, частинами 1-3, 5, 7 статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З аналізу зазначених норм вбачається, що право власності на самочинно збудовані об`єкти може бути визнано за особою лише у разі: належності особі земельної ділянки та відповідності об`єкта самочинного будівництва будівельним нормам та державним стандартам.

Крім цього, як вбачається з роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об`єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Як зазначено в частині 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до частини 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Водночас суду не надано доказів того, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, письмової відмови управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області щодо надання висновку про відповідність об`єкта самочинного будівельним нормам та державним стандартам також не надано.

Суд не може заміняти органи, на які покладені обов`язки по видачі дозволів на будівництво та узгодженню забудови, визнання право власності на самочинне будівництво в судовому порядку повинне залишатися винятковим способом захисту права.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно послатися та надати докази вжиття заходів досудового врегулювання спору, звернення до компетентного державного органу для врегулювання спору у досудовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Воскресенська селищна рада Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправлення зазначених недоліків заяви у спосіб, визначений в мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі невиконання вимоги суду у вказаний строк позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута.

Відповідно до ст.ст.354-355 ЦПК України ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня одержання позивачем її копії.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Суддя В.В.Полішко