справа № 274/3820/25
провадження № 2/0274/1661/25
Рішення

Іменем України

20.08.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором -

в с т а н о в и в :

Представник позивача - Романенко М.Е. звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за договором №200502131 від 13.04.2016 року в розмірі 36364,18 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200502131 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 9550,85 гривень, з встановленим строком користування з 13.04.2016 по 13.04.2018. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи фінанс", набуто право вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, в тому числі за договором №200502131 від 13.04.2016 року.

Станом на 03.06.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 25008,58 гривень, з яких: 8594,85 грн - заборгованість за кредитом, 16413,73 грн - заборгованість за відсотками; суми інфляційних втрат - 9102,77 грн, 3% річних - 2252,83 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 04.06.2025 позовну заяву було залишено без руху (а.с.154).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 10.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а.с.157 - 158).

Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання, який повернувся до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір у формі заяви № 200502131 про надання та використання платіжної картки Visa MasterCard, з кредитом в розмірі 9550,85 грн (рахунок клієнта: НОМЕР_1 , з встановленим строком користування - 730 днів (з 13.04.2016 по 13.04.2018), на підставі Анкети №2662166. Розмір процентної ставки - 0,0001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2,25 % річних, починаючи з 11 місяця дії договору (а.с. 9 - 10).

Споживчий кредит видано на придбання побутової техніки, про що свідчить товарний чек №6 від 13.04.2016 (а.с.14 зворот - 15).

13.04.2016 року відповідач ознайомився під підпис з довідкою про умови кредитування та Графіком платежів (а.с. 12 зворот - 13).

20.07.2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 (а.с. 16 - 17).

Згідно п.4 договору №7_БМ сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 71 072,63 грн. без ПДВ.

Як вбачається з платіжного доручення №25 від 09.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» 5307308,39 на підставі протоколу № UА-ЕА-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 р.( а.с.18).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач на підтвердження заборгованості та її розміру подав до суду виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості за інфляційними втратами і трьох процентів річних (а.с.39-138).

Згідно з наведеним розрахунком заборгованості, що міститься в позовній заяві, сума заборгованості за кредитним договором №200502131 від 13.04.2016 становить 25008,58 гривень, з яких: 8594,85 грн - заборгованість за кредитом, 16413,73 грн - заборгованість за відсотками; суми інфляційних втрат - 9102,77 грн, 3% річних - 2252,83 грн.

Згідно з наданим суду розрахунком заборгованість по інфляційних втратах та 3 % річних розраховані за період з 29.05.2022 по 29.05.2025 вбачається, що вони обчислені від суми основної заборгованості - 25008,58 грн.

Проте, з доводами позивача про розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором суд не може погодитись з таких підстав.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в правовому висновку - у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Позивач, на обґрунтування позовних вимог надав суду виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 проте, наданими виписками не підтверджується розрахунок заборгованості відповідача.

Водночас позивачем не надано розрахунку цієї заборгованості станом на дату укладення договору факторингу, з урахуванням сплачених відповідачем платежів, також відсутній період нарахування відсотків та їх розмір, що робить неможливим перевірку такого розрахунку судом.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї додатків кредитний договір між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено 13.04.2016, а договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи фінанс» 20.07.2020, при цьому п. 1 договору відступлення передбачає набуття права вимоги новим кредитором - ТОВ «Діджи фінанс» на підставі додатку 1 до даного договору.

До матеріалів позовної заяви не додано додаток 1 до договору відступлення, що унеможливлює встановлення наявності заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк Михайлівський».

Суд не приймає в якості належного доказу витяг з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, оскільки належним документом, що підтверджує перехід права вимоги до нового кредитора є додаток № 1 до договору відступлення, який повинен бути підписаний обома учасниками угоди, як ПАТ «Банк Михайлівський» так і ТОВ «Діджі Фінанс».

Таким чином, суд не може перевірити розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки не можливо встановити суму отриманого кредиту, сплачених коштів за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, дату їх сплати та нарахування.

За таких обставин, суд приходить висновку, що позивач, всупереч ст. 81 ЦПК, не довів належними та допустимими доказами як факту отримання відповідачем кредиту, строку кредитування, розміру заборгованості за кредитним договором, а відповідно і немає також підстав для задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.12-13, 76-81,89, 247,258,263-265,274-275,279,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 серпня 2025 року

Суддя: Т.М. Вдовиченко