Справа № 161/2774/25 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/952/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та стягнення пені, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_1 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2025 року та на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 30 квітня 2024 року між нею як замовником та відповідачкою як підрядником був укладений договір підряду № 20, за умовами якого підрядник зобов`язується створити комерційну пропозицію та виконати реконструкцію дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 власними і залученими силами і передати їх замовнику у встановлений строк, а замовник зобов`язується прийняти роботи та повністю оплатити вартість виконаних робіт, а також відшкодувати усі витрати підрядника на умовах даного договору. Період виконання робіт від 15 травня 2024 року до 20 серпня 2024 року.

Позивач також зазначав, що згідно з пунктом 2.1. договору вартість договору (вартість виконаних робіт та вартість власних матеріалів підрядника) складає 961 913,6 грн згідно з комерційною пропозицією (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору, але не остаточною.

Оплата за цим договором здійснюється замовником у такому порядку: попередня оплата в розмірі 190 000 грн здійснюється замовником на момент підписання договору; наступний платіж у розмірі 290 000 грн здійснюється замовником на момент влаштування перекриття між першим та другим поверхом, але не пізніше 20 червня 2024 року; наступний платіж у розмірі 290 000 грн здійснюється замовником після покрівельних робіт, але не пізніше 20 липня 2024 року; остаточний розрахунок, який не повинен перевищувати 191 913,6 грн, оплата по кінцевому акту виконаних підрядних робіт здійснюється протягом 2 (двох) робочих днів з дня підписання даного акту замовником, але не пізніше 02 вересня 2024 року.

На виконання умов договору нею як замовником було сплачено підряднику такі грошові кошти: 190 000 грн 30 квітня 2024 року; 145 000 грн - 31 травня 2024 року; 145 000 грн 05 липня 2024 року та 168 900 грн 01 серпня 2024 року, а разом за весь період сплачено 648 900 грн.

Проте підрядник всупереч умовам укладеного договору проводив роботи не системно, дуже повільно, з необґрунтованими простоями, що призвело до істотного відхилення від строків завершення етапів виконання робіт, про що було зазначено у пункті 2.3 договору.

Вона за допомогою месенджера «Telegram» звернулась до підрядника з попередженням про можливість відмови від договору підряду, на що представник підрядника переконав її не відмовлятись від договору, після чого вони 05 липня 2024 року уклали між собою додаткову угоду № 1 до договору підряду, за умовами якої сторони узгодили календарний графік виконання робіт та графік здійснення оплат згідно з додатком № 2 до цієї додаткової угоди.

Натомість відповідач, незважаючи на укладання додаткової угоди № 1 до договору підряду, де були уточнені строки виконання робіт, вчасно роботи не виконував та не дотримував графік виконання робіт.

20 серпня 2024 року комісією в складі замовника ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_1 та представника підрядника Більського О. А. був складений акт про стан виконання будівельних робіт, в якому зазначено, що пункт 5 додатку № 2 до додаткової угоди № 1 виконано частково; пункт 8 додатку № 2 виконано частково; пункти 6, 7, 9 додатку № 2 не виконано.

Підрядник 20 серпня 2024 року направив на адресу замовника повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку з порушенням зі сторони замовника строків оплати.

Позивачка вважає, що відповідач не мав права вимагати внесення чергових платежів, не виконавши роботи відповідно до графіку їх виконання, тому ця підстава для розірвання договору в односторонньому порядку є надуманою.

Крім того позивачка зазначала, що згідно з частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживача» вона має право на нарахування пені у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору підряду та додаткової угоди № 1 у розмірі 3 % від вартості робіт.

Покликаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд визнати недійсним односторонній правочин, вчинений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 відповідно до повідомлення (листа) від 20 серпня 2024 року про розірвання в односторонньому порядку договору підряду № 20 від 30 квітня 2024 року та стягнути з відповідача у її користь пеню у розмірі 452 024,93 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2025 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та стягнення пені відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2025 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із ухваленими судовими рішеннями, позивачка ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, а якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Лупина О. М. апеляційну скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду та додаткове рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_2 .

Інші учасники справи в судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Договір як приватно - правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (такі висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

Відповідно до частин 1, 3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 2, 3 статті 653 ЦК України).

Судом за матеріалами справи встановлено, що 30 квітня 2024 року між ОСОБА_2 як замовником та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 як підрядником був укладений договір підряду, за умовами якого підрядник зобов`язується створити комерційну пропозицію та виконати реконструкцію дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 власними і залученими силами і передати їх замовнику у встановлений строк, а замовник зобов`язується прийняти роботи та повністю оплатити вартість виконаних робіт, а також відшкодувати усі витрати підрядника на умовах даного договору. Період виконання робіт з 15 травня 2024 року до 20 серпня 2024 року (а. с. 14-17).

Згідно з пунктом 2.1. договору підряду вартість договору (вартість виконаних робіт та вартість власних матеріалів підрядника) складає 961 913,6 грн згідно комерційної пропозиції (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною даного договору, але не остаточною.

Відповідно до пункту 2.3 договору оплата за цим договором здійснюється замовником у такому порядку: попередня оплата у розмірі 190 000 грн здійснюється замовником на момент підписання договору; наступний платіж, який складає 290 000 грн здійснюється замовником на момент влаштування перекриття між першим та другим поверхом, але не пізніше 20 червня 2024 року; наступний платіж, який складає 290 000 грн здійснюється замовником після покрівельних робіт, але не пізніше 20 липня 2024 року; остаточний розрахунок, який не повинен перевищувати 191 913,6 грн, оплата по кінцевому акту виконаних підрядних робіт здійснюється протягом 2 (двох) робочих днів з дня підписання даного акту замовником, але не пізніше 02 вересня 2024 року.

Судом при цьому встановлено, що позивачкою на рахунок відповідача були сплачені грошові кошти на загальну суму 648 900 грн, з яких: 30 квітня 2024 року сплачено 190 000 грн; 31 травня 2024 року сплачено 145 000 грн; 05 липня 2024 року сплачено 145 000 грн; 01 серпня 2024 року сплачено 168 900 грн (а. с. 18).

05 липня 2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору підряду, в якій зазначено, що у зв`язку з технологічною зміною процесів реконструкції житлового будинку, а саме послідовності процесів, які робляться для запобігання протікання існуючого даху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , додається календарний графік виконання робіт (додаток № 2). Оплата за цим договором здійснюється згідно з додатком № 2 (а. с. 19).

Крім того у додатку № 2 до додаткової угоди № 1 до договору підряду визначено дати здійснення оплат замовником: 02 липня 2024 року проміжна оплата № 3 145 000 грн; 20 липня 2024 року проміжна оплата № 4 145 000 грн; 08 серпня 2024 року проміжна оплата № 5 145 000 грн; 21 серпня 2024 року фінальна оплата за виконані роботи 145 000 грн (а. с. 19, зворот).

20 серпня 2024 року комісією в складі замовника ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_1 та представника підрядника Більського О. А. був складений акт про стан виконання будівельних робіт, згідно з яким ступінь готовності об`єкта такий: виконано частково пункт 5 додатку № 2 до додаткової угоди № 1; виконано частково пункт 8 додатку № 2; пункти 6, 7, 9 додатку № 2 не виконано (а. с. 20).

20 серпня 2024 року відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 письмово повідомила позивачку ОСОБА_2 про розірвання в односторонньому порядку договору підряду у зв`язку з порушенням зі сторони замовника строків оплати, а саме через несвоєчасне здійснення проміжної оплати № 4, яка мала бути 20 липня 2024 року, а фактично була здійснена 01 серпня 2024 року, та відсутністю проміжної оплати № 5, яка мала бути здійснена 08 серпня 2024 року (а. с. 25).

Однією з підстав виникнення зобов?язання є договір (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Договір як приватно правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 ЦК України).

Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 727/898/19.

При цьому судом встановлено, що в пункті 3.3.8 договору підряду зазначено про те, що у випадку, якщо замовник не сплатив встановленої вартості (суми) виконаних робіт, частини виконаних робіт або іншої суми, належної підрядникові за умовами даного договору, підрядник має право на розірвання даного договору в односторонньому порядку та (або) має право притримати результат робіт, а також устаткування, залишок невикористаного матеріалу та інше майно замовника, що є у підрядника.

Договір вважається розірваним в односторонньому порядку з моменту вчинення стороною належного повідомлення про це в письмовому вигляді (пункт 11.7 договору).

20 серпня 2024 року відповідач надіслав на адресу позивача письмове повідомлення про розірвання договору підряду в односторонньому порядку через порушенням зі сторони замовника строків оплати, а саме: несвоєчасного здійснення проміжної оплати № 4, яка мала бути 20 липня 2024 року, а фактично була здійснена лише 01 серпня 2024 року, та відсутністю проміжної оплати № 5, яка мала бути здійснена 08 серпня 2024 року (а. с. 25).

Сама позивачка у відповіді на відзив визнала, що проміжна оплата № 5 не була нею внесена згідно календарного графіку виплат.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач в односторонньому порядку відмовилася від договору підряду через порушення замовником строків оплати за договором підряду на підставі пункту 3.3.8 договору підряду.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19.

Таким чином, за умовами укладеного між сторонами договору підряду будь-яка із сторін договору має право на відмову від договору в будь-який час в односторонньому порядку з моменту належного повідомлення іншої сторони договору про це у письмовому вигляді, що і було зроблено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що не здійснення замовником проміжної оплати відповідно до умов договору підряду є істотним порушенням умов договору, що стало підставою для одностороннього розірвання договору підрядником.

Також суд першої інстанції правильно вважав, що стороною позивача не наведено жодних підстав для визнання спірного правочину недійсним, як це передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Посилання позивача на невідповідність оспорюваного правочину закріпленому у статті 3 ЦК України припису добросовісності не ґрунтуються на жодних належних та допустимих доказах.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору підряду.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання договору підряду з огляду на таке.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

У своїй постанові від 31 січня 2024 року у справі № 754/12047/21 Верховний суд зазначив, що суди повинні з`ясувати, який вид договору підряду укладений між сторонами (підряд чи побутовий підряд) щодо здійснення монтажу металоконструкцій з морських контейнерів та проведення у них оздоблювальних робіт. При цьому саме від вирішення означеного питання залежить, зокрема, якими нормами регулюються відносини між сторонами (про підряд чи побутовий підряд) та можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів».

Правовідносини, які виникають з договору підряду, регулюються статтями 837 864 ЦК України, а з договору побутового підряду статтями 864 874 ЦК України.

У частинах 1, 2, 4 статті 637 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона підрядник зобов?язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов?язується прийняти певну роботу та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договору підряду, встановлених параграфами 2 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частини 1, 3 статті 675 ЦК України).

Статтею 866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

За положеннями частини 1 статті 869 ЦК України до реклами та інших пропозицій щодо роботи, яка виконується за договором побутового підряду, застосовуються положення статті 641 цього Кодексу, якою, в свою чергу встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Отже, законодавець розрізняє договір будівельного підряду та договір побутового підряду. Основною відмінністю договору побутового підряду є те, що договір побутового підряду є публічним договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У справі, що переглядається, між позивачем і відповідачем був укладений договір будівельного підряду, за умовами якого підрядник зобов`язувався створити комерційну пропозицію та виконати реконструкцію дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 власними і залученими силами, і передати їх замовнику у встановлений строк, а замовник зобов`язувався прийняти роботи та повністю оплатити вартість виконаних робіт, а також відшкодувати усі витрати підрядника на умовах даного договору.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що між сторонами був укладений договір будівельного підряду, за умовами якого замовник зобов?язувався провести технічну реконструкцію дачного будинку, а тому до нього не застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення пені.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 3, 4 статті 137 ЦПК України).

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У своїй заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача просив суд стягнути з позивача в користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача подано суду ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1062393 від 07 червня 2023 року, договір про надання правничої допомоги № 06/06/23 від 06 червня 2023 року, акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору від 06 червня 2023 року про надання правничої допомоги від 13 червня 2025 року, додаткову угоду № 1 до договору від 06 червня 2023 року про надання правничої допомоги від 13 березня 2025 року, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) по справі № 161/2774/25 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 13 червня 2025 року (а. с. 83-88).

При визначенні суми витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн суд першої інстанції врахував критерій реальності адвокатських послуг, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду і додаткового рішення суду.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції і додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2025 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді