Провадження №2/751/206/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Курач В.С.,

pозглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну спpаву за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2024 року представник позивача ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 адвокат Селюх А.В. звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я в розмірі 30 000,00 грн та стягнення понесених витрат на правову допомогу.

Вимоги обґрунтовані тим, що 09.11.2023 року близько 18 години 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Chevrolet» моделі «Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Реміснича у місті Чернігові в напрямку від вул. Князя Чорного до проспекту Перемоги, у порушенні вимог пункту 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), з урахуванням визначення терміну «дати дорогу» пункту 1.10 (дати дорогу вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати руху або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість), а також пункту 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) з урахуванням визначення терміну 1.10 (небезпека для руху зміна дорожньої обстановки(у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія, негайно зменшити швидкість або зупинитися) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, що поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Магістратська, буд. 6, своєчасно не зменшив швидкість руху, щоб дати дорогу пішоходу малолітньому ОСОБА_4 , 2011 року народження, що перетинав проїзну частину по вул. Реміснича вказаним нерегульованим пішохідним переходом справа наліво відносно напрямку його руху, та котрому створювалась небезпека, у результаті чого допустив наїзд на пішохода, унаслідок якого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого підокісного перелому шийки 5-ї п`ясткової кістки лівої кисті з незначним кутовим зміщенням уламків; набряку із забоєм м`яких тканин, помірно вираженим синовіітом лівого колінного суглобу, саден потиличної ділянки голови, лівої гомілки, які згідно висновку експерта в сукупності, як можливо наслідку одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу, а ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та саден правого колінного суглобу та підборіддя які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. З приводу вказаної ДТП Новозаводським районним судом міста Чернігова було розглянуто кримінальне провадження № 0004327, внесене до ЄРДР від 09.11.2023 року і ухвалою суду від 17.06.2024 року ОСОБА_3 був звільнений від кримінальної відповідальноситі на підставі ст..46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_4 . Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку в зв`язку з чим перебувала на лікуванні з 10.11.2023 року по 15.01.2024 року. Згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження позивача відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, але не дивлячись та тяжкість, вказані тілесні ушкодження спричинили такий тяжкий загальний стан здоров`я позивачки, що вже навіть по минуванню тривалого часу вона ніяк не може відновитись. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Chevrolet» моделі «Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 на час заподіяння шкоди була застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №213711306, виданого АТ «СК «АРСК» (приватне), всі витрати сім`ї позивача, повязані з лікуванням, мають бути відшкодовані страховою компанією і в силу закону не можуть бути стягнуті з відповідача, а тому в частині відшкодування майнової шкди позовні вимоги до відповідача не заявляються. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки останнім добровільно під час досудового розслідування дана шкода не відшкодовувалась. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, позивач ледь не загинула та отримала тілесні ушкодження, які як завдавали так і завдають їй фізичного болю. Саме внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач певний час була прикута до ліжка, переносила й до сьогодні переносить фізичний біль, злякалась, боїться автомобілів, боїться виходити на дорогу. Тривалий час позива не може навчатись, відвідувати уроки фізкультури, гуртки, швидко стомлюється, переносить головні болі. До даного часу вона повністю не відновилась, та не може самостійно вчиняти певні дії і потребує сторонньої допомоги. Оскільки батько позивачки на час заподіяння шкоди та на даний час пербуває в лавах ЗСУ вся турбота про здоров`я позивачки лягла на плечі матері, яка одна піклується двома неповнолітніми дітьми, при цьому працює. Вказує, що фізичний біль, перенесений в зв`язку з отриманими травмами, вимушені зміни в звичайному способі життя та неможливість жити повноцінним життям на протязі тривалого часу завдає як позивачці так і батькам невимовних душевних страждань. Крім того, відповідач не те що не відшкодував вказаної шкоди, він елементарно не поцікавився станом здоров`я позивачки, не перепросив у неї за свої дії і їх наслідки.

Позивач вважає, що розмір відшкодування заподіяної їй моральної шкоди повинен становити 30 000,00 грн.

Ухвалою судді від 06.02.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач в судове засідання не викликалася. В позові представник позивача просить розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та письмових пояснень не надіслав, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судового повідомлення через пошту, на адресу місця реєстрації, згідно поштового трекінгу №637 «Вручено особисто».

Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, закріплено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №0004327, 09.11.2023 року близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Chevrolet» моделі «Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючисьпо вул. Реміснича у місті Чернігові в напрямку від вул. Князя Чорного до проспекту Перемоги по вул.Реміснича місті Чернігів, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, що поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Магістратська, буд. 6, не переконався у безпечності свої дій та чи наявні на пішохідному переході пішоходи і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач у справі) та пішохода ОСОБА_4 , 2011 року народження, вищевказані пішоходи переходили по нерегульованому пішохідному переході зліва на право відносно руху вищевказаного транспортного засобу. У результаті ДТП ОСОБА_1 була доставлена до ЧОДЛ де їй було встановлено діагноз: забій правого коліна. У результаті ДТП ОСОБА_4 був доставлений до ЧОДЛ де йому встановлено діагноз: ЗЧМТ, СГМ, перлом правої стегнової кістки, забої обох гомілок, садна лівої гомілки та потилиці, госпіталізований до травматологічного відділення. (а.с.14)

Новозаводським районним судом міста Чернігова було розглянуто кримінальне провадження № 0004327, внесене до ЄРДР від 09.11.2023 року і ухвалою суду від 17.06.2024 року ОСОБА_3 був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_4 (а.с.11-13)

Як вбачається із зазначеної ухвали ОСОБА_3 відшкодував законному представнику потерпілого ОСОБА_4 60 000,00 грн моральної шкоди та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. (а.с.11 на звороті)

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.11.2023 року з вини відповідача неповнолітня потерпіла ОСОБА_1 (позивач у справі) отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку в зв`язку з чим перебувала на лікуванні з 10.11.2023 року по 15.01.2024 року, що підтверджується, випискою №9939 із медичної карти амблаторного (стаціонарного) хворого та довідкою КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 15.01.204 року. (а.с.22, 23)

Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Приписи ч. 1 ст. 4 ЦПК України, зазначають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також, за змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, якою визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Як вбачається із позовної заяви, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час заподіяння шкоди була застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №213711306, виданого АТ «СК «АРКС» (приватне), а тому витрати пов`язанні з лікуванням позивача мають бути відшкодовані страховою компанією.

Вимоги, щодо відшкодування майнової шкоди відповідачем позивач не заявляє.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у своїй постанові Пленуму №4 від 31 березня 1995 року у «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Верховний Суд звернув увагу судів, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено під час розгляду справи, внаслідок ДТП, яка відбулась 09.11.2023 року неповнолітній ОСОБА_1 було завдано легких тілесних ушкоджень, що підтверджено ухвалою суду від 17.06.2024 року у кримінальній справі № 751/2797/24, випискою №9939 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, довідками з медичних установ, якими останній встановлено діагноз: струс головного мозку; хронічний посттравматичний головний біль, а тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що викладені в позовній заяві, оскільки матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що внаслідок ДТП позивач відчувала фізичний біль та страждання.

Виходячи з вищевикладеного, суд визнає, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 09.11.2023 року з вини відповідача, об`єктивно негативно вплинула на здоров`я та психо-емоційний стан неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній заподіяно моральної шкоди, яка полягає в фізичних та емоційних стражданнях, фізичний біль, страх повторення ДТП і у зв`язку з цим емоційна невпевненість як учасника дорожнього руху, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , а отже на відповідача слід покласти обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого правопорушення, яким було заподіяно шкоду, шкідливості наслідків спричинених цим правопорушенням, неповнолітній вік потерпілої, яка є більш вразливою до психологічних травм та має обмежені можливості для захисту своїх прав, наявність доказів на підтвердження обсягу і характеру моральних страждань дитини (довідки лікарів, виписка із медичної картки тощо) та виходячи з засад розумності, справедливості, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то судовий збір підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано до суду договір про надання правової допомоги від 18.12.2024 року, яким визначено фіксований розмір гонорару адвоката 5 000,00 грн. (а.с.30), яка була сплачена позивачем адвокату Селюх А.В. згідно квитанції №TS212110 від 13.12.2024 року в сумі 5 000 грн. 00 коп. (а.с.9)

Суд, з урахуванням обставин ч.3 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги фактично витрачений час, обсяг наданої допомоги, понесених витрат, їх пропорційність, значення справи для сторін та її складність, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп., оскільки вони підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 128, 141, 223, 247, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що разом становить 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисячв двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Законний представник непонолітнього позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення буде виготовлений 15.08.2025 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач