Справа № 368/348/25
Рішення

Іменем України

"18" серпня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі головуючого судді Кириченка В.І.,

при секретарі Марчук Н.М. ,

з участю представника позивача адвоката Ружинського О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 податковий номер НОМЕР_2 , на легковий автомобіль, марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 податковий номер НОМЕР_2 , на легковий автомобіль, марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 .

Визнати за ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , право

власності на 1/2 частину легкового автомобіля, марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 .

Визнати за ОСОБА_3 , податковий номер НОМЕР_2 ,

право власності на 1/2 частину легкового автомобіля марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 .

Мотивував позов тим, що він, ОСОБА_1 (позивач) перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (відповідачем) з 30 липня 2021 року по 23 грудня 2024 року, який був укладений у Ржищівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області иЦентрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 22. Під час реєстрації шлюбу нам були видані свідоцтва НОМЕР_6 та НОМЕР_7 від 30.07.2021 року відповідно.

У період сумісного проживання, перебуваючи в шлюбі, 22 березня 2023 року за мої

кошти було придбано автомобіль FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_8 , зареєстрований підрозділом МВС ТСЦ 8046, однак право власності на автомобілі було оформлене на відповідача.

Я був призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України про загальну мобілізацію № 69/2022 від 24.02.2022 року та досі перебуваю на військовій службі.

Я є учасником бойових дій (посвідчення НОМЕР_9 ) і через отримане бойове поранення потребую періодичної медичної допомоги. Для цих потреб міг би використовувати даний автомобіль за домовленістю з колишньою дружиною, проте, вона його використовує, виключно, у своїх інтересах без погодження зі мною. Тобто, відповідач не надає мені можливості користуватися спільним автомобілем та не надає документи на автомобіль, фактично розпоряджаючись ним на власний розсуд, без моєї згоди.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві

спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України). При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України).

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

З огляду на те, що відповідач по справі постійно провокує скандали з приводу спільного майна та самовільно, без моєї згоди забрала собі у користування автомобіль FORD FOCUS 2013 року випуску, я був змушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання вище зазначеного автомобіля спільною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цього автомобіля.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8044/2023/3720790 від

22.03.2023 року вартість транспортного засобу FORD FOCUS 2013 року випуску склала 236 000 гривень.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 в якому просила визнати спільним майном подружжя боргове зобов`язання за кредитною карткою (рахунок № НОМЕР_10 ), відкритої на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 67 289 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 1/2 частку грошового зобов`язання за кредитною карткою (рахунок № НОМЕР_10 ), відкритої на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 33 644 (тридцять три тисячі шістсот сорок чотири) гривні 61 копійки.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на автомобіль FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, СІРИЙ, VIN НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований МВС ТСЦ 8046 за ОСОБА_4 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо автомобіля FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, СІРИЙ, VIN НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрованого МВС ТСЦ 8046 за ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, СІРИЙ, VIN НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрованого МВС ТСЦ 8046 за ОСОБА_4 . А також просила стягнути 20000 грн. витрат на правову допомогу.

Мотивувала зустрічний позов тим, що з 30 липня 2021 року по 23 грудня 2024 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який був укладений у Ржищівському відділі державної реєстрації акт цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №22.

У період сумісного проживання, перебуваючи в шлюбі, 22 березня 2023 року ними було придбано вищезазначений автомобіль.

Після одруження дізналась що щодо чоловіка відкрито цілу низку виконавчих проваджень, через притягнення його до кримінальної відповідальності за грабіж, відшкодування шкоди за неодноразові ДТП, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, які не були завершені на час нашого одруження. А деякі виконавчі провадження були відкриті вже під час перебування в шлюбі. За час перебування в шлюбі і до його мобілізації до Збройних Сил України (на той час закінчився іспитовий строк згідно вироку суду) ОСОБА_1 ніде не працював. Навіть після його мобілізації, через наявні відкриті виконавчі провадження, він не оформляв заробітну картку на своє ім`я. Його заробітна плата до березня 2024 року йшла на її картку, яку вона відкрила спеціально для цієї мети, що підтверджується скріншотами з онлайн-банкінгу, де зазначено підстава зарахування коштів: Зарплата КМТЦКТСП.

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово потрапляв в ДТП, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, останній раз згідно з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року його було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 130 КУпАП, та притягнуто до відповідальності у виді штрафу в розмірі 51 000 гривень і позбавлення права керування транспортними засобами строком на 10 років.

Копії відповідних процесуальних рішень суду вона не можу отримати, оскільки не була учасником тих справ і даними рішеннями не вирішувалось на пряму питання щодо її будь- яких прав чи обов`язків.

На відміну від колишнього чоловіка, воно постійно офіційно працевлаштована та відповідно має офіційну заробітну плату, щодо неї немає і не було жодного виконавчого провадження.

Позивач хоче поділити даний автомобіль так, аби виділити нам в особисту власність по частині автомобіля, але з обраним ОСОБА_5 способом судового захисту не можна погодитись, оскільки відповідно до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік недомовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Отже, вирішення спору судом щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та його виконання надалі.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року в справі №522/17831/20.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Загальновідомо, що автомобіль є неподільною річчю, а тому в силу вимог ч. З ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За час перебування в шлюбі, ми користувались кредитною карткою, відкритою на її ім`я, в інтересах сім`ї і на час нашого розлучення по кредитній картці існувала заборгованість в сумі 67 289 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 22 копійки.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя.

Оскільки чоловік ніде не працював до його мобілізації, то кошти з її кредитної картки використовувались в інтересах сім`ї, що підтверджується відповідною випискою. Навіть після його мобілізації, кошти від його заробітної плати йшли на погашення боргів по виконавчих провадженнях.

Після розлучення вона самостійно погашала борг по кредитній картці, а відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ВС від 2 квітня 2020 року у справі № 638/17330/16-ц той із подружжя, який після розірвання шлюбу продовжував сплачувати борг одноосібно, має право на стягнення грошової компенсації з іншого із подружжя за період від дня розірвання шлюбу до дня поділу майна подружжя.

Таким чином, борг, який існував на час розірвання шлюбу слід визнати спільним грошовим зобов`язанням подружжя та прошу стягнути з відповідача грошову компенсацію за погашення частини даного боргу в сумі 33 644 (тридцять три тисячі шістсот сорок чотири)гривні 61 копійки.

Після розлучення ми в усній формі домовились, що оскільки за час шлюбу борги чоловіка, що існували в нього до шлюбу ми погашали спочатку з моєї заробітної плати, а згодом (після його мобілізації) разом, то автомобіль залишиться в моїй власності.

Зважаючи на вищезазначене, позивач просить визнати за нею право власності на спірний автомобіль з зобов`язанням сплатити ОСОБА_6 грошову компенсацію за частку автомобіля, визначивши розмір такої компенсації як різницю між вартістю частки автомобіля та грошового зобов`язання по кредитній картці (118 000 грн - 33 644,61 грн = 84 355,39 грн).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ружинський О.М. та позивач ОСОБА_1 позов підтримали та просили задоволити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали та просили відмовити в задоволенні мотивуючи наступним.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала і послалась на обставини які зазначила в зустрічному позові .

Дані позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та мають бути залишені без задоволення на підставі нижченаведеного.

Дійсно з 30 липня 2021 року по 23 грудня 2024 року відповідач та позивач за первісним позовом перебували в зареєстрованому шлюбі і в період сумісного проживання, перебуваючи в шлюбі, 22 березня 2023 року ними було придбано вищезазначений автомобіль.

Позивач за зустрічним позовом намагається довести наявність боргів відповідача за зустрічним позовом відкриттям цілої низки виконавчих проваджень, адміністративних протоколів та через притягнення його до кримінальної відповідальності.

Проте, позивач за зустрічним позовом не повідомляє про наявність відносно неї адміністративного матеріалу, який був розглянутий Оболонським районним судом міста Києва та була винесена постанова про притягнення її до відповідальності та скоєне ДТП та залишення місця ДТП та стягнуто штраф, який був сплачений відповідачем за зустрічним позовом (копія постанови додається).

Дійсно, за час шлюбу було складено ряд адміністративних матеріалів відносно відповідача за зустрічним позовом, однак ці штрафи частково були погашені із його грошового забезпечення (зарплати), а інші були повернуті через відсутність грошових коштів (копії постанов додаються). Цей факт спростовує, твердження позивача за зустрічним позовом, що вона сплачувала заборгованість свого, на той час, чоловіка і через це, виникла заборгованість по її кредитні карті.

29.07.2023 року було відкрито виконавче провадження (в період шлюбу) щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом 102 000 грн. штрафу. Станом на зараз цей штраф не погашений і за логікою позивача за зустрічним позовом, має бути визнано спільним майном боргового зобов`язання (сканкопія із застосунку Дія додається).

Крім цього, за період проходження служби в Збройних силах України відповідачем за зустрічним позовом грошове забезпечення надходило на банківську карту позивачу за зустрічним позовом і період активних бойових дій доходило до 100 000 грн в місяць.

Додатком до даної відповіді на зустрічний позов додається сканкопія квитанції про перерахування 23.09.2022 року ОСОБА_4 (прізвище до розірвання шлюбу) з банківської карти VISA НОМЕР_12 - 93 050 00 грн., на цю ж банківську карту надходила зарплата з КМТЦКТСП - 10.05.2022 року у розмірі 43639,23 грн. Знову 23.08.2022 року на цю карту надходить зарплата з КМТЦКТСП - 26814,12 грн, 14457,07 грн, 76 258,06 грн. 16.09.2022 року з цієї карти було знято 20000 грн., а в залишку було 108 487,38 грн.

Такі суми проходили по карті щомісяця, однак, чому позивач за зустрічним позовом не перераховувала їх на погашення штрафів, а натомість накопила борг - залишається незрозумілим.

Тобто, дані про рух грошових коштів по рахунку свідчать, що позивач за зустрічним позовом мала доступ до грошових коштів відповідача за зустрічним позовом і витрачала їх не на погашення штрафів, як зазначає в зустрічному позові, а на інші витрати, про які не повідомляє.

Тому, вимога про визнання боргу по кредитні карті позивача за зустрічним позовом в сумі 67 289 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 22 копійки спільним майном боргового зобов`язання є безпідставною, а суми які надходили на цей рахунок із зарплати відповідача за зустрічним позовом значно перевищували цю заборгованість та витрати сім`ї, про які навіть не зазначається в зустрічні позовні заяві, та повністю покривали її (заборгованість).

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що очікує понести витрати на звернення за правовою допомогою до адвоката для представлення інтересів позивача в суді в сумі 20000 грн..

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Із позовної заяви вбачається, що представництво інтересів позивача не здійснює жодний представник, і розрахунок розміру витрат також не наданий.

Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18, від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 19 листопада 2021 року у справі № 752/16038/19 (провадження № 61-7905св21).

Таким чином, відповідач за зустрічним позовом вважає, що витрати в розмірі 20 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки детальний опис виконаних робіт не наданий, а зазначення лише суми витрат може свідчити про формальний підхід до визначення розміру відшкодування. Це свідчить про відсутність співмірності з часом витраченим на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (позивач) перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (відповідачем) з 30 липня 2021 року по 23 грудня 2024 року, який був укладений у Ржищівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 22. Під час реєстрації шлюбу були видані свідоцтва НОМЕР_6 та НОМЕР_7 від 30.07.2021 року відповідно.

Згідно договору купівлі продажу транспортного засобу від 22.03.2023 року у період сумісного проживання сторонами спору , перебуваючи в шлюбі, 22 березня 2023 року було придбано автомобіль FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований підрозділом МВС ТСЦ 8046 вартістю 236000 грн. і право власності на автомобіль було оформлене на відповідача ОСОБА_2 .

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві

спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України). При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України).

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8044/2023/3720790 від

22.03.2023 року вартість транспортного засобу FORD FOCUS 2013 року випуску склала 236 000 гривень.

Сторони спору не можуть досягнути згоди що до порядку користування вказаним автомобілем і порушуються права позивача і відповідача.

Відповідно до ст.183 ч.1,2 ЦК України , подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Загальновідомо, що автомобіль є неподільною річчю в частках і який не можна поділити в натурі без втрати його цільового призначення, а тому в силу вимог ч. З ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідач попередньо не внесла відповідну грошову суму , а саме 118000 грн., що є вартістю частки автомобіля на депозитний рахунок суду, а внесла тільки 84355,39 грн.

Посилання відповідача , що слід визначити розмір такої компенсації як різницю між вартістю частки автомобіля та грошового зобов`язання по кредитній картці (118 000 грн - 33 644,61 грн = 84 355,39 грн) не відповідає вимогам законодавства . Відповідно до ст.265 ч.12 ЦПК України , у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Первісний позов не містить позовних вимог про стягнення грошових сум і тому в суда відсутні права проводить зустрічне зарахування сум. Також позивач не довела розмір частки грошового зобов`язання по кредитній картці на який вона посилається при обгрунтуванні позову.

За час перебування в шлюбі, ми користувались кредитною карткою, відкритою на її ім`я, в інтересах сім`ї і на час нашого розлучення по кредитній картці існувала заборгованість в сумі 67 289 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 22 копійки.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя.

За час перебування в шлюбі сторони спору певний час користувались кредитною карткою АТ « УНІВЕРСАЛ БАНК» з кредитним лімітом 70000 грн. , відкритою на її ім`я відповідача в інтересах сім`ї. Згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2024 року шлюб між сторонами розірвано і це рішення набрало законної сили 23.12.2024 року . Також в судовому засіданні відповідач пояснила, що ще за пів року до розірвання шлюбу користувалась коштами з вказаної кредитної картки у власних інтересах. Відповідач надала суд не виписку по рахунку а довідку про стан рахунку на 22.11.2024 яка не містить даних про заборгованість по кредитному рахунку ні на день розірвання шлюбу 23.12.2024 року, ні на день за за пів року до розірвання шлюбу коли строни користувались кредитним рахунком в інтересах сім`ї. Суд роз`яснив відповідачу право подати додаткові докази по цих обставинах і відповідач не побажала скористатись цим правом. Відповідач не довела, що на час розлучення по кредитній картці існувала заборгованість в сумі 67 289 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 22 копійки і що після розірвання шлюбу продовжував сплачувати борг одноосібно .

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ВС від 2 квітня 2020 року у справі № 638/17330/16-ц той із подружжя, який після розірвання шлюбу продовжував сплачувати борг одноосібно, має право на стягнення грошової компенсації з іншого із подружжя за період від дня розірвання шлюбу до дня поділу майна подружжя. Обставини справи у вказаній справі інші ніж в цій справі так як у вказаній справі дружина взяла кредит під розписку, а чоловік на це дав нотаріальну згоду. Після розлучення майно було поділено порівну, але борг залишився на дружині. Суд, розглядаючи справу, враховував обставини укладення кредитного договору та згоду чоловіка на його укладення, а також те, що кредит був взятий для придбання квартири, яка в подальшому була поділена між подружжям.

Тому відсутні підстави стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 33 644 грн.

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , право на 1/2 частину легкового автомобіля, марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , що є спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 , податковий номер НОМЕР_2 , право на 1/2 частину легкового автомобіля марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , що є спільною сумісною власністю подружжя.

В задоволенні вимоги про припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 податковий номер НОМЕР_2 , на легковий автомобіль, марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 відмовити.

В задоволенні вимоги про визнання права власності на легковий автомобіль марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 відмовити.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову в частині: визнати спільним майном подружжя боргове зобов`язання в сумі 67289, 22 грн., у стягнення частки грошового зобов`язання у сумі 33644,61 грн., у визнанні права власності на легковий автомобіль марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , у припиненні права спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, у стягненні грошової компенсації за частку автомобіля.

Повернути з депозитного рахунку суду ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_2 ), кошти в розмірі 84355,39 грн., які були сплачені 02.06.2025 року на депозитний рахунок UA:0018661; Код отримувача: 26268119; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО):820172 згідно квитанції:код квитанції:9380-5346-4107-1702.

Керуючись ст.69-72 Сімейного кодексу України та ст.183, 335,372 Цивільного кодексу України, ст.10, 13, 247, 258, 263, 267, 273, 355, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , право на 1/2 частину легкового автомобіля, марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , що є спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 , податковий номер НОМЕР_2 , право на 1/2 частину легкового автомобіля марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , що є спільною сумісною власністю подружжя.

В задоволенні вимоги про припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 податковий номер НОМЕР_2 , на легковий автомобіль, марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 відмовити.

В задоволенні вимоги про визнання права власності на легковий автомобіль марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 відмовити.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову в частині: визнати спільним майном подружжя боргове зобов`язання в сумі 67289, 22 грн., у стягнення частки грошового зобов`язання у сумі 33644,61 грн., у визнанні права власності на легковий автомобіль марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , у припиненні права спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, у стягненні грошової компенсації за частку автомобіля.

Повернути з депозитного рахунку суду ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_2 ), кошти в розмірі 84355,39 грн., які були сплачені 02.06.2025 року на депозитний рахунок UA:0018661; Код отримувача: 26268119; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО):820172 згідно квитанції:код квитанції:9380-5346-4107-1702.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 20.08.2025 року.

Суддя В.І. Кириченко