Справа № 357/3887/24
Провадження № 2/357/4257/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 серпня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І.,

за участі секретаря Махненко Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини.

29.03.2018 ОСОБА_1 уклав із Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі Первісний кредитор чи АТ «Ідея Банк») Кредитний договір № С-600-0 від 29.03.2018.

07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЄАПБ» чи/або Позивач) укладено Договір факторингу № 07072023 (далі по тексту Договір Факторингу), відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно п. 2.1. Договору факторингу за цим Договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу Права Вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього Договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Реєстру боржників № 3 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018, в сумі 88 608,62 грн, з яких: 29 988,99 грн заборгованість за основним боргом; 58 619,63 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за комісіями.

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.

Згідно п. 5.1 Договору факторингу Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день підписання відповідно Реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього Договору.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним Договором.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 07.07.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 в розмірі 88 608,62 гривень.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі Первісний кредитор чи ТОВ «ФК» ЦФР») заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» та заяву № від 12 липня 2018 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК`ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК» ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також отримав примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК» ЦФР».

Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» умови разом із заявою про приєднання із заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

16.12.2020 між TOB "ФК "ЦФР" та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення прав вимоги № 20201216 у відповідності до умов якого, TOB "ФК "ЦФР" передає (відступає) TOB ФК "ЄАПБ" за плату, а TOB "ФК "ЄАПБ" приймає належні TOB "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між TOB "ФК "ЦФР" і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Згідно п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення Портфеля Заборгованості за цим Договором, TOB "ФК "ЄАПБ" заміняє TOB "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників та набуває прав грошових вимог TOB "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та TOB "ФК "ЦФР" Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20201216 від 16.12.2020 ТОВ "ФК"ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 6577,77 грн, з яких: 609,87 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,09 грн - сума заборгованості за річними відсотками; 3 072,41 грн- сума заборгованості за щомісячними відсотками; 2 895,40 грн- сума заборгованості за пенею.

Згідно п. 6.2.3. Договору відступлення прав вимоги, Права Вимоги переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ "ФК "ЄАПБ" стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "ФК "ЦФР" умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається.

Згідно п. 3.1. Договору відступлення прав вимоги, ТОВ "ФК "ЦФР" гарантує, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним Договором.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 16.12.2020 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором № від 12.07.2018 в сумі 6577,77 гривень.

Просили суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за Кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 в розмірі 88 608,62 грн, з яких: 29 988,99 грн - заборгованість за основним боргом; 58 619,63 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за комісіями та за Кредитним договором № від 12 липня 2018 року в розмірі 6 577,77 грн, з яких: 609,87 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,09 грн - сума заборгованості за річними відсотками; 3072,41 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками; 2 895,40 грн - сума заборгованості за пенею, також понесені судові витрати ( а. с. 1-5 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 50) та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також скористатися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

14 березня 2024 року здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, сформовано засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».

Згідно відповіді № 493106 від 14.03.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з 20.03.2019 року знятий з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) ( ч. 9 ст. 28 ЦПК України ).

Оскільки останнім відомим місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1 є с. Фурси Білоцерківського району Київської області, то вказана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвалою судді від 15 березня 2024 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 12 квітня 2024 року (а.с. 56-57).

За результатами розгляду, заочним рішенням від 12.04.2024 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на корить товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 року в розмірі 88 608,62 гривень, за Кредитним договором № від 12 липня 2018 року в розмірі 6 577,77 гривень та судовий збір в сумі 3 028 гривень, загалом 98 214,39 гривень ( а. с. 63-78 ).

30.04.2025 за вх. № 23752 судом отримано заяву про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2024 ( а. с. 89-98 ).

Ухвалою від 27.05.2025 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду та призначено розгляд на 11.06.2025 ( а. с. 123 ).

Ухвалою суду від 11.06.2025 заяву задоволено, скасовано заочне рішення від 12.04.2024 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін в судове засідання на 03.07.2025 ( а. с. 127-131 ).

Після скасування заочного рішення та до першого судового засідання у справі, 25.06.2025 за вх. № 35574 судом отримано від позивача додаткові пояснення у справі ( а. с. 137-146 ) з додатками ( а. с. 147-190 ).

Так, до додаткових пояснень додано виписку, розрахунок, копії договорів факторингу з додатками ( а. с. 147-187).

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду ( ч. ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України ).

Так, позивач звертаючись до суду з додатковими поясненнями у справі, просив поновити строк зазначаючи, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало відповідь на запит від АТ «Ідея Банк», в тому числі і додаткові докази.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом ( ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України ).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 3 ст. 12 ЦПК України ).

Тому, з урахуванням наведеного, суд визнає причини пропуску ненадання доказів поважними та приймає їх до уваги при розгляді справи.

За заявою представника відповідача від 03.07.2025 ( а. с. 191 ), розгляд справи було відкладено на 26.08.2025 ( а. с. 192 ).

26.08.2025 учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились.

Так, звертаючись до суду 25.06.2025 з додатковими поясненнями у справі, окрім іншого, представник позивача Летун Т.В. просила судові засідання проводити за відсутності представника позивача ( а. с. 137-146 ).

Відповідач в судове засідання не з`явився, але 26.08.2025 за вх. № 48241 судом отримано заяву від представника, адвоката Інни Ільницької, в якій просила справу розглядати без участі представника відповідача, у задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Крім того, просила відмовити позивачу щодо долучення до матеріалів справи доказів, оскільки надані з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України, а клопотання про поновлення такого строку не подавалось в розумінні ст. ст. 126, 127 ЦПК України. Зазначала, що в матеріалах справи відсутні докази, по договору № С-600-0 від 29.03.2018, а саме відповідного розрахунку, який містить детального обґрунтування та арифметичних розрахунків щодо нарахування основної суми заборгованості та відсотків ( а. с. 193 ).

Інших заяв та клопотань з боку учасників справи, не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).

Як зазначено вище, сторони по справі скористувалися своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Встановлено, що 29.03.2018 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду № С-600-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (надалі договір, угода) (а.с. 6) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 10).

Відповідно до п. 2 договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard.

Згідно п. 3 договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах, а саме: п.п. 3.1, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень); п.п. 3.2, ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 30000,00 грн.; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних; п.п. 3.4. розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, банк щомісячно інформуватиме клієнта за допомогою СМС-повідомлення, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаним ним в заяві на приєднання.

Згідно п.п. 3.6. днем сплати обов`язкового мінімального платежу за попередній розрахунковий період є останній операційний день Платіжного періоду.

Відповідно до копії заяви-анкети від 29.03.2018 року, ОСОБА_1 підтверджує, що заява про розмір щомісячного доходу, підписана ним власноручно і вся вказана у ній інформація є правдивою, та усвідомлює та згоден з тим, що в разі несвоєчасного погашення кредиту (або його частини) дана інформація може бути доведена Банком до відома третіх осіб (а.с. 7).

Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами, згідно з умовами цього договору.

Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та договором, в тому числі черговість погашення вимог Банку, здійснюватимуться згідно умов договору, типового графіку та розрахунку сукупної вартості кредиту, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті банку. Підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживного кредиту, реальною річною процентною ставною та з загальною вартістю кредитної лінії, які зазначені в п. 5.11 цієї Угоди.

Відповідно до п.п. 5.1 угоди, клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний.

Згідно п.п. 5.3 договору, клієнт заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності, кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю. Банк перед укладенням угоди повідомив відповідачу в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомлений із тарифами банку і згоден з ними. Належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено банком при підписанні даної угоди. Умови даної угоди та договору відповідач вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитної історії інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання клієнтом взятих на себе зобов`язань.

Вказана угода (договір) була прочитана та підписана сторонами. Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду та погодився з усіма умовами вищевказаної угоди (договору).

Встановлено, що у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, відповідач має заборгованість, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» та заяву № від 12 липня 2018 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК`ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК» ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також отримав примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК» ЦФР» (а.с. 22).

Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» умови разом із заявою про приєднання із заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитний договір № від 12 липня 2018 року.

Крім того, відповідач підписав Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 2821189 та Заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР»(а.с. 23).

В п.5 Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» викладено Інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника. Сума кредиту становить 6000,00 грн. Строк, на який надається кредит - 36 місяці. Річна процентна ставка 3% від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка 61,02%.

Пунктом 6 передбачено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення.

Відповідно до абз. 2 п. 8 Паспорту кредиту, Споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до абз. 6,7 п. 8 Паспорту кредиту, Підписанням Позичальник підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних них умов кредитування та підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які можуть бути, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Однак, в порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про що свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак, під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних cиcтeм, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором.

Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданогозабезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Отже, підписання угоди № С-600-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 29.03.2018 року та кредитного договору № від 12 липня 2018 року свідчить про те, що відповідачу всі умови даних договорів були цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Отже, відповідач підписуючи вищевказані Договори, прийняв та погодився з його умовами.

Інших належних та допустимих доказів в зворотному з боку відповідача, суду не надано.

07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 07072023 (а.с. 16).

Згідно п. 2.1. Договору факторингу за цим Договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу Права Вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього Договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 5.1 Договору права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання відпорного Реєстру Боржників, за умови виконання Фактором зобов`язань передбачених п. 4.1 цього Договору.

Згідно наявної в матеріалах справи копії платіжної інструкції № 19913 від 11.07.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило за відступлення прав вимоги за Договором факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року АТ «Ідея Банк» п`ятнадцять мільйонів триста тисяч гривень 00 копійок (а.с.19), тобто виконав свої зобов`язання за договором факторингу в повному обсязі.

За таких обставин, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» починаючи з 07.07.2023 року відповідно до договору факторингу № 07072023 перейшло право за кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується в матеріалах справи копією Реєстру Боржників № 3.

Відповідно до Реєстру Боржників № 3 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 88 608,62 грн, з яких: 29 988,99 грн - заборгованість за основним боргом; 58 619,63 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за комісіями (а.с. 18).

Встановлено, що відповідач своїх зобов`язань за договором № С-600-0 від 29.03.2018 року належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2024 року заборгованість становить 88 608,62 грн, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості (ас. 15).

Крім того, 16.12.2020 року між TOB "ФК "ЦФР" та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення прав вимоги № 20201216 , у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК "ЦФР" і Боржниками (Портфель Заборгованості) ( а. с. 170-180 ).

Згідно п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення Портфеля Заборгованості за цим Договором, TOB "ФК "ЄАПБ" заміняє TOB "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників та набуває прав грошових вимог TOB "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та TOB "ФК "ЦФР" Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20201216 від 16.12.2020 року ТОВ "ФК"ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 6577,77 грн., з яких: 609,87 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,09 грн. - сума заборгованості за річними відсотками; 3072,41 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками; 2895,40 грн - сума заборгованості за пенею.

Згідно п. 6.2.3. Договору відступлення прав вимоги, Права Вимоги переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ "ФК "ЄАПБ" стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "ФК "ЦФР" умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається.

Згідно п. 3.1. Договору відступлення прав вимоги, ТОВ "ФК "ЦФР" гарантує, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників.

Встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу, який прийняв права вимоги до боржників, в тому числі і відповідача за Договорами факторингу не повернуті, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що в порушення вищезазначених вимог закону та умов вищевказаних договорів, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

В свою чергу, звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 12.04.2024 ( а. с. 89-98), обґрунтовуючи свою позиції стосовно позовних вимог позивача, що слугувало в подальшому для його скасування, відповідач ( його представник ) зазначав про наступне.

Згідно з п. 2 угоди № 0600-0 від 29.03.2018 року, банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_2 у валюті гривня (надалі - Рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетна-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard.

Однак, всупереч положенням зазначеного пункту угоди, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання (перерахунку) відповідачу грошових коштів, передбачених умовами угоди, а також факту видачі та передачі банківської карти НОМЕР_3 та відкриття рахунку НОМЕР_2 .

Таким чином, сторона відповідача звертала увагу суду на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б свідчили про виконання банком своїх договірних зобов`язань у цій частині, а долучений розрахунок заборгованості за кредитним договором за

період з 07.07.2023 по 31.01.2024, не доводить фактичного розміру боргу, що виник за кредитним договором, оскільки не містить детального обґрунтування та арифметичних розрахунків щодо нарахування основної суми заборгованості та відсотків.

Також позивачем не надано розрахунок заборгованості, проведений первісним кредитором з моменту укладання договору, що унеможливлює перевірку правильності визначення розміру боргу, порядку його нарахування, а також обліку здійснених ОСОБА_1 платежів.

Щодо вимог позивача до відповідача по кредитному договору № 872821189 від 12.07.2018 року, відповідач ( його представник ) наголошував, що також у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичного отримання кредитних коштів ОСОБА_1 , що унеможливлює перевірку реальності виникнення зобов`язання перед первісним кредитором.

Крім того, представник відповідача звертав увагу суду щодо виникнення права вимоги за договором факторингу у позивача, а саме те, що позивачем у якості доказу переходу прав вимоги до боржників щодо стягнення заборгованості за кредитним договором надано договір факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року ( договір № С-600-0 від 29.03.2018 ), однак, даний договір не містить всіх сторінок, а саме: після аркушу 3 договору (а.с.17) який закінчується п. 6.2, наступний аркуш розпочинається п. 14.3., а тому, вважають, що надана копія договору факторингу є неналежним доказом у справі, так як наданий не в повному обсязі.

Так, відповідач ( його представник ) зазначав і про те, що за договором № , яке ТОВ «ФК «ЦФР» на підставі договору факторингу № 20201216 від 16.12.2020, яке відступило ТОВ «ЄАПБ», відсутній повний текст вказаного договору, що такий договір факторингу є неналежним доказом.

Крім того, сторона відповідача просила застосувати строки позовної давності до договору № від 12.07.2018 року.

Аналізуючи матеріали справи та додані докази з боку позивача, долучені до позовної заяви в обґрунтування своєї позиції, суд приходить до наступних висновків.

Суд не може погодитися доводами відповідача ( його представника ), що позивачем не підтверджено факту отримання відповідачем грошових коштів за вищевказаними договорами, оскільки зазначене спростовується наданою випискою за Кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 року, з 29.03.2018 по 07.07.2023 ( а. с. 147-156 ), а також Довідкою, рух коштів по кредитному договору № від 12 липня 2018 року ( а. с. 28-29 ).

Отже, як зазначено вище, виписка по картковому ( особовому ) рахунку, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитом.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19 ).

Таким чином, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, виписка з банківського рахунку позичальника містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою (із зазначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Таким чином, вказаний розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин та наявності заборгованості, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки не є первинним документом, а отже не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами, на що вказує ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. Даний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Аналогічна правова позиція стосовно первинних документів застосована і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17.

Так, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 травня 2021року у справі N 554/4300/16-ц дійшов висновку, що "належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі."

Отже, позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення перерахування коштів та розміру заборгованості виключно первинними документами.

Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт.

Позиція ВС/КЦС у справі за №278/2177/15-ц від 17.12.2021 року викладена наступним чином - заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором.

Позиція Верховного Суду викладена в постанові від 29.01.2020 року по справі за №755/18920/18 свідчить про те, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано.

У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У Постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19 Верховний Суд роз`яснив, що у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Тому, кредитний договір № від 12 липня 2018 року та кредитний договір № С-600-0 від 29.03.2018 року, укладений між первісним кредитором та відповідачем, підписаний останнім, що не було спростовано, докази підтвердження руху коштів по кредиту, спростовують доводи відповідача ( його представника ) у заяві про перегляд заочного рішення, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичного отримання кредитних коштів ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

Оскільки отримані суми за вищевказаними договорами не були повернуті відповідачем, позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача на його користь 29 988,99 грн - заборгованість за основним боргом за Кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 року та в розмірі 609,87 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу за Кредитним договором № від 12 липня 2018 року, а тому такі вимоги в цій частині є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В свою чергу, з боку відповідача не надано суду належних доказів виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення отриманих сум за вищевказаними договорами.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором № від 12 липня 2018 року в розмірі 0,09 грн - сума заборгованості за річними відсотками, а також 3 072,41 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками та за Кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 року в сумі 58 619,63 грн - заборгованість за відсотками, то суд зазначає з цього приводу наступне.

Відповідно наявного в матеріалах справи Кредитного договору № С-600-0 від 29.03.2018 року та Кредитного договору № від 12 липня 2018 року, останні містять умови, що за користування кредитними коштами, позичальник сплачує відсотки, з розміром яких (реальною річною процентною ставною )погодився відповідач підписуючи вищевказані Кредитні договори, однак з урахуванням не виконання взятих не себе зобов`язань, останній має заборгованість зі сплати процентів, що відображено в наявних розрахунках заборгованості, які надані з боку позивача.

До того ж, суд звертає увагу, що в правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», що відображено в постановах від 12.01.2022р. у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 р. у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 р. у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 р. у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 р. у справі № 234/8079/20.

Волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору.

Згідно ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Однак, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що ним під сумнів не ставиться. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Так, з наявних матеріалів справи вбачається, що відсотки нараховані попереднім кредитором, з боку позивача з моменту отримання права вимоги до відповідача, не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, відсотки нараховані у відповідності до умов вищевказаних договорів, розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору.

До того ж, підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» та заяву № від 12 липня 2018 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК`ЦФР», підписанням якої останній підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК» ЦФР» та ним, підписав Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 2821189, в якому у п. 6 визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення.

З вказаного порядку повернення ( п. 6 Паспорт кредиту ) вбачається, що дійсно за термін на який надається кредит ( 36 місяців ) з 12.07.2018 року по 12.07.2021 року, кредитор повинен повернути кредит в розмірі 6000 грн ( отриманий кредит ), сплатити за вказаний період річні проценти в розмірі 1,10 грн та щомісячні проценти в розмірі 5 940 гривень.

З боку відповідача не було надано суду доказів тому, що останнім було виконано умови кредитного договору та сплачено за час користування кредитними коштами річні та щомісячні відсотки в повному обсязі.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 0,09 грн суму заборгованості за річними відсотками та 3 072,41 грн суму заборгованості за щомісячними відсотками, які нараховані у відповідності до вимог умов договору, з якими погодився відповідач при його укладанні ( договір № від 12.07.2018 ).

Підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 2 895,40 грн, оскільки укладаючи кредитний договір № , підписуючи його, відповідач погодився з його умовами, за якими передбачалося, що наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором: пеня подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів.

В свою чергу, відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості.

Водночас суд звертає увагу, що не згода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що непогодження ( незгода ) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, як зазначено вище, умовами Кредитного договору № С-600-0 від 29.03.2018 року передбачено, що ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 30 000 грн, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних. Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та договором, в тому числі черговість погашення вимог Банку, здійснюватимуться згідно умов договору, типового графіку та розрахунку сукупної вартості кредиту, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті банку.

Згідно Паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, строк кредитування складає 12 місяців, процентна ставка 24,00%, тип процентної ставки фіксована ( а. с. 10 ).

Звертаючись до суду з позовними вимогами в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками (Кредитний договір № С-600-0 від 29.03.2018 року), позивач просив стягнути такі відсотки в розмірі 58 619,63 грн, але суд не може в повній мірі погодитися з вказаною сумою відсотків, оскільки як визначено умовами договору, ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 30 000 грн, строк кредитування складає 12 місяців, процентна ставка 24,00%, тип процентної ставки фіксована, тому до стягнення підлягає заборгованість за відсотками саме у розмірі 7 200 грн ( 30 000 грн кредит х 24% - процентна ставка : 100 ).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Отже, Кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 року не передбачено нараховування процентів після закінчення терміну дії договору ( строку кредитування 12 місяців ), інших додаткових угод між сторонами щодо пролонгації вказаного договору, матеріали справи не містять.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому, з урахуванням наведеного, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 0,09 грн суму заборгованості за річними відсотками, 3 072,41 грн суму заборгованості за щомісячними відсотками та пеня у розмірі 2 895,40 грн за договором № від 12.07.2018, а також заборгованість за відсотками у розмірі 7 200 грн за договором № С-600-0 від 29.03.2018.

Стосовно застосування строку позовної давності по договору № від 12.07.2018 року, про що зазначалося стороною відповідача у заяві про перегляд заочного рішення, де зазначалося, що договір укладений у липні 2018 року, розрахунки заборгованості датовані 2020 роком, загальний трирічний строк позовної давності не пізніше 2023 року, а з позовом до суду позивач звернувся у березні 2024 року, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Загальний строк позовної давності становить три роки ( ст. 257 ЦК України ).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ).

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК, установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено вище, підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» та заяву № від 12 липня 2018 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК`ЦФР», підписанням якої останній підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК» ЦФР» та ним, підписав Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 2821189, в якому у п. 6 визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення.

З вказаного порядку повернення ( п. 6 Паспорт кредиту ) вбачається, термін на який надається кредит ( 36 місяців ) з 12.07.2018 року по 12.07.2021 року.

Тому, строк позовної давності у три роки починає з 13.07.2021, з наступного дня після завершення строку кредитування та закінчується 13.07.2024 (строк давності три роки), а з позовом позивач звернувся до суду 12.03.2024, тобто в межах строку позовної давності.

Тому, посилання відповідача ( його представника ) про пропуск з боку позивача строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, заборгованості за річними та щомісячними відсотками не знайшло свого підтвердження, відповідно, такий строк не підлягає застосуванню до вищевказаних вимог.

Стосовно застосування строку позовної давності в частині вимог позивача щодо стягнення суми заборгованості за пенею в розмірі 2 895,40 грн, застосовуючи вимоги п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, на що посилався представник відповідача, то з цього приводу суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідач зазначає, що порушення з боку позичальника ( тобто невиконання зобов`язання за договором ) відбулося не пізніше 2020 року, позовом позивач звернувся до суду у березні 2024 року, тобто, пропущено річний строк для стягнення пені в розмірі 2 895,40 грн ( п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України ).

Так з матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідач, в тому числі за пенею у вищевказаному розмірі, мав станом на відступлення права вимоги від попереднього кредитора до позивача ( 16.12.2020 ), що свідчать додані розрахунки заборгованості.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02 квітня 2020 року), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк дії карантину неодноразово продовжувався.

Отже, суд під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважає на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, а тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (див. постанову Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21).

Така позиція міститься і в постанові від 11 грудня 2023 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 947/8885/21.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 вересня 2023 у справі № 910/18489/20.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, карантин на території країни було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Дія воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» діє до тепер ( на час ухвалення рішення ).

З огляду на вищевикладене, строк позовної давності, про що зазначав відповідач ( його представник ) не закінчився, і був продовжений у відповідності до вимог Закону № 540-IX.

Відтак позивачем не пропущено строк позовної давності в частині стягнення з відповідача пені, що дає суду підстави відхилити доводи відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням вищенаведеного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ).

При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» були понесені судові витрати у сумі 3028,00 гривень, які документально підтверджені ( а. с. 48 ).

Так, до заяви про перегляд заочного рішення було додано військовий квиток, відпускний квиток, який виданий військовою частиною НОМЕР_4 молодшому сержанту ОСОБА_1 , Довідка ВЛК № 2025-0402-1305-2861-0 від 02.04.2025, в якій вказано, що ОСОБА_1 отримав травму пов`язану із захистом Батьківщини ( а. с. 101-114 ).

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Отже, документами, що підтверджують звільнення військовослужбовця від сплати судового збору, є посвідчення учасника бойових дій або інший документ, що посвідчує його статус, що підтверджує право на звільнення відповідно до закону.

Водночас, з боку відповідача не було надано доказів тому, що останній у відповідності до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має пільги та є таким, що звільняється від сплати судового бору ( статус учасника бойових дій ).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 45,98% ( 43 766,76 грн х 100 : 95 186,39 грн ), судовий збір слід стягнути в розмірі 1 392,27 грн ( 3028,00 грн х 45,98% : 100 ).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 203, 207, 512, 514, 516, 517, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 638,1048, 1049, 1054, 1056-1, 1077, 1082 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 5, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 187, 211, 247, 263-265, 273, 274, 353-355 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № С-600-0 від 29.03.2018 року в розмірі 37 188,99 гривень, за Кредитним договором № від 12 липня 2018 року в розмірі 6 577,77 гривень та судовий збір в сумі 1 392,27 гривень, загалом 45 159,03 гривень ( сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять гривень три копійки ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , реквізити ІВАN № НОМЕР_5 в АТ «ТАСкомбанк»);

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 ).

Повний текст судового рішення складено 26 серпня 2025 року.

Суддя О. І. Орєхов