Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2025 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Попадюка С.С., за участі секретаря судового засідання Щерби А.В., представника позивача адвоката Грибовода В.В., представника відповідача адвоката Гринихи Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Грибовод В.В. 17.04.2025 року звернувся до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 10.11.2017 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Швецем Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 20661, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 186880,02 грн та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначає, що старшим державним виконавцем Оржицького РВДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 55690060, на підставі виконавчого напису нотаріуса КМНО Швеця Р.О. № 20661 від 10.11.2017 року. Позивач не визнає боргу у повному обсязі перед відповідачем. Стягнення відповідного боргу з Позивача на користь Відповідача грубо порушує її законні права та інтереси. Вважає, що Виконавчий напис № 20661 від 10.11.2017 року, виданий приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О., вчинено із порушенням чинного законодавства, адже Позивач не має жодних укладених нотаріальних договорів із Відповідачем. Тому, вважає, що Відповідачем не було надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Також, Позивач не була повідомлений належним чином за 30 днів про заборгованість та необхідність її погашення. Зазначає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог Закону щодо трирічного строку подання вимоги про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вважає, обставини та аргументи, що наведені ним вище є достатніми для повного задоволення судом даного позову.

Ухвалою від 01.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

12.05.2025 від представника відповідача Гринихи Т.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві зазначила, що 26.03.2008 між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 , шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримала кредитну картку. Укладений між Банком та ОСОБА_2 кредитний договір не є розірваним, припиненим, не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже, його дійсність презюмується (ст. 204 ЦК України). 10.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. було вчинено виконавчий напис №20661 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2017. Банком надано всі документи, яких вимагало чинне законодавство для вчинення виконавчого напису і які були доказом безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_1 відповідно до умов договору. З урахуванням наведеного у сукупності Банк зазначає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом у відповідності до чинного законодавства, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса відсутні. Зазначає, що жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надається!!!, тобто, позивачка належними доказами не спростувала, а ні факту заборгованості перед Банком станом на дату вчинення виконавчого напису, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, й відповідне вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві міститься прохання про розгляд справи № 543/392/25 без участі представника АТ КБ «ПриватБанк».

Також від представника відповідача 12.05.2025 до суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову (правничу) допомогу. Вважає, що вказаний Позивачем розмір за послуги адвоката є об`єктивно завищеним, необґрунтованим, не відповідає принципам розумності та критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). У клопотанні зазначила, що АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа є податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору за рахунок доходів, нарахованих на підставі рішення суду, незалежно від того яким чином здійснюється виконання рішення суду, а тому просить зазначити у резолютивній частині рішення, що сума коштів, яка підлягає стягненню з банку, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. В обґрунтування покликається на індивідуальну податкову консультацію ДПС України від 13.09.2024 року, копію якої долучено до клопотання.

Ухвалою Оржицького районного суду від 29.05.2025 відкладено розгляд справи на 15 год. 00 хв. 26 червня 2025 року та визнано обов`язковою явку у судове засідання позивача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 26.06.2025 позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Грибовод В.В. підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Також, представник позивача підтримав клопотання про стягнення витрат на надання правової допомоги в розмірі 10000 грн. Водночас, заявив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю ознайомлення з відзивом на позовну заяву, поданим представником відповідача.

Відповідач в судове засідання не направив свого представника, проте у відзиві на позовну заяву просить розглядати справи без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. На виконання ухвали суду від 01.05.2025 року по справі 543/392/25, щодо надання копій документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис-від 10.11:2017 року за реєстровим № 20661 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» повідомив, що надати копії документів не виявляється можливим, так як відповідно до Акту № 1 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду від 03.01.2022 року за 2014-2018 роки погодженого Протоколом № 5/10-22 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.01.2022 року витребувані документи знищено 15.07.2022 року відповідно до Акту прийому - здачі архіву на утилізацію підписаного між ним та ТОВ «Крамар Рісайклінг» та Товарно-транспортною накладною № Р001682 від 15.07.22 року, виданою ТОВ «Крамар Рісайклінг».

Протокольною ухвалою суду від 26.06.2025 клопотання представника позивача задоволено, відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 15 год. 30 хв. 04.08.2025.

Ухвалою суду від 31.07.2025 задоволено заяву представника відповідача адвоката Гринихи Т.Ю про проведення судових засідань у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, електронного цифрового підпису та програмного забезпечення системи відеоконференцзв`язку EASYCON (vkz.court.gov.ua), з метою участі представника відповідача адвоката Гринихи Тетяни Юріївни.

Ухвалою суду від 04.08.2025 задоволено заяву представника позивача адвоката Грибовода В.В. про проведення судових засідань у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, електронного цифрового підпису та програмного забезпечення системи відеоконференцзв`язку EASYCON (vkz.court.gov.ua), з метою участі представника позивача адвоката Грибовода Віталія Васильовича.

В судовому засіданні 04.08.2025 проведеному в режимі відеоконференції з участю представників позивача адвоката Грибовода В.В. та відповідача адвоката Гринихи Т.Ю., за клопотанням представника відповідача, з метою надання доказів, які з технічних причин не були долучені у повному обсязі до відзиву, оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 15.08.2025 року.

13.08.2025 Оржицьким районним судом Полтавської області через підсистему «Електронний суд» отримано клопотання/заяву представника відповідача адвоката Гринихи Т.Ю., у якому для всебічного та об`єктивного розгляду справи просить суд приєднати до матеріалів справи розрахунок заборгованості та письмову вимогу про усунення порушень з реєстром відправлень. Також до клопотання/заяви долучено копію договору від 26.03.2008, копію довідки про умови кредитування, копію ухвали Оржицького районного суду від 05.03.2025 року.

15.08.2025 Оржицьким районним судом Полтавської області через підсистему «Електронний суд» отримано клопотання/заяву представника відповідача адвоката Гринихи Т.Ю, у якому зазначає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позов ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі. До клопотання/заяви додано копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену 13.03.2018 державним виконавцем Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Таран Т.О., при примусовому виконанні виконавчого напису №20661 виданого 10.11.2017, та копії Звітів про здійснені відрахування та виплати відносно ОСОБА_1 за січень та лютий 2021 року.

В судовому засіданні 15.08.2025, проведеному в режимі відеоконференції, взяли участь представник позивача адвокат Грибовод В.В. та представник відповідача адвокат Гриниха Т.Ю.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник позивача адвокат Грибовод В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Надав додаткові пояснення, у яких звернув увагу суду, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідач не довів, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» на час звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості були безспірними, а долучені представником відповідача докази заява, розрахунок заборгованості, довідка про умови кредитування, жодним чином не підтверджують факти заборгованості у розмірі зазначеному у виконавчому написі нотаріуса від 10.11.2017, ніяких повідомлень від АТ КБ «Приватбанк» про існування заборгованості Бойко А.М. не отримувала, про існування виконавчого напису нотаріуса дізналася лише після відкриття виконавчого провадження. Просив позов задоволити. Щодо клопотань представника відповідача від 12.05.2025 про зменшення розміру витрат на правову (правничу) допомогу, та від 15.08.2025 про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, покликається на розсуд суду.

Представник відповідача адвокат Гриниха Т.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинений з дотриманням чинного законодавства. Надані АТ КБ «ПриватБанк» нотаріусу документи свідчать про безспірність вимог про стягнення з ОСОБА_1 . Позивачем ОСОБА_1 не спростовано ні факту заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», ні розміру заборгованості, зазначеного у виконавчому написі нотаріуса. Також заперечила щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, вважаючи їх необґрунтованими. У разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позову, представник відповідача просить зменшити суму витрат на правничу допомогу, яка підлягатиме стягненню з відповідача до мінімально необхідного розміру, з вказанням у резолютивній частині рішення, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який сплив 10.11.2020 року. Просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 та відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив таке

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 10.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис (зареєстрований у реєстрі за №20661) про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість, не сплачену в строк за кредитним договором «б/н від 26.03.2008. Строк, за який провадиться стягнення 3475 днів, а саме: з 26.03.2008 року по 30.09.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 186880,02 гривень (а.с.69).

02.02.2018 державним виконавцем Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Таран Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55690060 з виконання виконавчого напису №20661, виданого 10.11.2021 (а.с.11).

Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесеної 13.03.2018 державним виконавцем Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Таран Т.О., при примусовому виконанні виконавчого напису №20661 виданого 10.11.2017, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що отримує дохід (пенсію) у Управління з координації та контролю за виплатою пенсії, за адресою Полтавська область, м. Полтава. Відповідно до Звітів про здійснення відрахувань за січень-лютий 2021 року з ОСОБА_1 за постановою від 13.03.2018 ВП 55690060 утримано 420 грн (а.с.133-135).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 (далі Порядок).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права, стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Згідно п.п. 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти, тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Пунктом 7 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № б-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц.

Отже, відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Матеріали справи не містять доказів, що при вчиненні виконавчого напису, заборгованість, котра стягується із позивача була безспірною, оскільки на підтвердження безспірності боргу відповідачем по справі не надано жодних доказів, а надана копія заяви-анкети ОСОБА_3 від 26.03.2008 нотаріально не посвідчена. Долучена представником відповідача довідка про умови кредитування від 06.05.2008, яка містить підпис ОСОБА_3 підтверджує лише факт ознайомлення останньої з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Не може вважатися доказом безспірності вимог банку до ОСОБА_1 наданий представником відповідача Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 26.03.2008, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_2 станом на 30.09.2017, який надавався нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису від 10.11.2017, оскільки проведення такого розрахунку є результатом одностороннього волевиявлення кредитора і такий формується без участі боржника, відтак, у разі вчинення виконавчого напису нотаріуса з урахуванням такого розрахунку, боржник позбавлений можливості спростувати наявність заборгованості чи її розмір. При цьому позивач ОСОБА_1 із розміром заборгованості не погоджується, у позовній заяві вказує, що ніяких вимог щодо погашення кредиту їй не надходило.

Судом відхиляються доводи представника відповідача, що доказом безспірності вимог до позивача є письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, направлена АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 , яка залишилася без відповіді, чим фактично підтверджується згода ОСОБА_1 з розміром заборгованості, з огляду на таке.

З наданих представником відповідача адвокатом Гринихою Т.Ю. та долучених до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» направлялася на адресу ОСОБА_1 претензія про наявність боргу від 13.10.2017, що підтверджується Описом вкладення у цінний лист та Списком згрупованих поштових відправлень та фіскальним чеком ДД УДПЗ «Укрпошта» від 18.10.2017 (а.с.118 та на звороті, 120).

Також представником відповідача адвокатом Гринихою Т.Ю. надано суду копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 31.08.2008, за змістом якої станом на 30.09.2017 ОСОБА_1 не виконані умови Кредитного договору № б/н від 31.08.2008 року, у зв`язку з чим Банк вимагає сплатити суму боргу за кредитним договором, яка становить 186880,02 грн (а.с.119). Доказів укладення АТ КБ «Кредитбанк» з ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 31.08.2008 року матеріали справи не містять.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмового повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у своїй постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 554/6777/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Представником відповідача не надано суду доказів отримання ОСОБА_1 вказаної письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором.

Крім того, суд звертає увагу що письмова вимога про усунення порушень містить посилання на кредитний договір №б/н від 31.08.2008, тоді як оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинений щодо заборгованості, не сплаченої ОСОБА_1 в строк за Кредитним договором №б/н від 26.03.2008року.

Відтак у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем було в належний спосіб повідомлено ОСОБА_1 про наявність заборгованості саме за Кредитним договором №б/н від 26.03.2008 року.

Окрім того, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що кредитний договір №б/н від 26.03.2008, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, а також беручи до уваги наявний спір щодо вказаної заборгованості, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18, провадження №61-16749св19.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визначено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 (яка набула чинності та є чинною донині) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями».

Доводи представника відповідача, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса від 10.11.2017 виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було зупинено не заслуговують на увагу, оскільки дійсно Ухвалою ВАСУ від 06 березня 2017 року у справі №826/20084/14 (К/800/6492/17) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, треті особи - Нотаріальна палата України, ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування постанови та до закінчення касаційного розгляду зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р., однак ухвалою ВАСУ від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 касаційні скарги Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у даній справі - без змін. Вказаною ухвалою закінчився касаційний розгляд справи, відтак на момент вчинення приватним нотаріусом Швецем Р.О. виконавчого напису від 10.11.2017 постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 була чинною.

Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №158/2157/17.

Оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 10.11.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, окрім того, як вже було зазначено судом, матеріали справи не містять доказів безспірності заборгованості, яка стягується із позивача на підставі виконавчого напису.

Отже, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі, вже нечинні та вимогу щодо безспірності заборгованості.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21): «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», та висновками Верховного Суду у постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Швецем Русланом Олеговичом з порушенням вимог діючого законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо заяви представника відповідача адвоката Гринихи Т.Ю. про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 позовної давності.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

Верховний Суд України виклав подібну правову позицію й у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16, вказавши, що суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Представник відповідача адвокат Гриниха Т.Ю. у заяві про застосування позовної давності вказує, що виконавчий напис був вчинений 10.11.2017 року. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 27.04.2025 року, тобто із пропуском строку позовної давності, який сплив 10.11.2020 року. Також, зазначає, що з огляду на інформацію про виконавче провадження №55690060, що було відкрито згідно до постанови про відкриття виконавчого провадження 02.02.2018 року, ОСОБА_1 була повідомлена про відкриття виконавчого провадження та вчинення з боку ДВС виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису, адже ДВС направляє на адресу боржника всі постанови, що виносить орган ДВС в межах виконавчого провадження. Крім того, 13.03.2018 державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно до якої було постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача за наступними реквізитами: Одержувач: Оржицький РВ ДВС ГТУЮ КОД ЗКПО: 34387844 МФО: Банк: Державна казначейська служба України, м. Київ у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 188726.03 грн. Згідно до звітів ДВС про здійснені відрахування та виплати, які містяться в матеріалах виконавчого провадження №55690060, з доходу ОСОБА_1 відбувались відрахування на погашення боргу. Отже, це ще раз свідчить про те, що позивач знала про наявність виконавчого напису №20661 від 10.11.2017 року та відкритого виконавчого провадження з його примусового виконання ще 2018 року, однак з позовом звернулась до суду лише у квітні 2025 року, з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України: Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність- це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Грибовод В.В. надав пояснення, що позивачу не було відомо про вчинення нотаріусом виконавчого напису від 10.11.2017. Про його існування позивач дізналася вже після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2018р., яку долучено до позовної заяви при зверненні до суду.

Суд погоджується із такими доводами представника позивача, водночас відхиляє доводи представника відповідача що строк позовної давності сплив 10.11.2020 року, оскільки виконавчий напис було вчинено 10.11.2017, з огляду на недоведеність представником відповідача, що позивач дізнався або міг дізнатися про вчинення нотаріусом виконавчого напису безпосередньо у день його вчинення, тобто 10.11.2017.

Відтак суд вважає, що перебіг позовної давності, як строку, в межах якого позивач могла звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу розпочався не раніше 02.02.2018, та з огляду на ст. 257 ЦК України (загальна позовна давність) тривав до 02.02.2021.

Водночас суд звертає увагу на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022р. було доповнено пунктом 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ, продовжуються на строк його дії (чинний з 17.03.2022).

Законом України від 8 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

З огляду на зазначені норми, та беручи до уваги, що введений в Україні Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан триває і на даний час, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, відтак відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог ОСОБА_1 .

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом у позовній заяві представником позивача адвокатом Грибоводом В.В. було зазначено, що позивач очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. та додано попередній розрахунок. До позовної заяви також додано клопотання про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги в сумі 10000 грн (а.с.17-18).

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Віталія Грибовода», в особі керуючого Віталія Грибовода укладено договір про надання правової допомоги №27-08 від 27.08.2024, також, 27.08.2024 між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Віталія Грибовода», в особі керуючого Віталія Грибовода укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №27/08-24 від 27.08.2024, відповідно до якої Адвокатське Бюро бере на себе зобов`язання повного юридичного супроводження справи про визнання таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис від 10.11.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за № 20661, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 186880,02 грн таким, що не підлягає виконанню, а ОСОБА_1 зобов`язується сплатити гонорар в розмір 1000 грн за фактично витрачену годину роботи (а.с.19), 17.10.2024 ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Віталія Грибовода», в особі керуючого Віталія Грибовода підписано Акт прийняття-передачі виконаних робіт, відповідно до якого вартість наданих послуг в сумі 10000 грн сторонами не заперечуються (а.с.20), відповідно до квитанції серії ББА №148592 від 17.10.2024 Бойко А.М сплатила АБ «Віталія Грибовода» 10000 грн за надання правової допомоги згідно з договором 27/08-24 (а.с.21).

Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 (справа №275/1150/22) вказав наступне.

Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Представник відповідача адвокат Гриниха Т.Ю. у клопотанні від 12.05.2025 та під час судового розгляду заперечувала щодо розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Вважає, що вказаний позивачем розмір за послуги адвоката є об`єктивно завищеним, необґрунтованим, не відповідає принципам розумності та критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). При цьому покликалась на те, що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом з тих же підстав і ухвалою суду від 05.03.2025 позов було залишено без розгляду. В зв`язку з цим, вважає що повторне звернення до суду з аналогічною заявою, з аналогічними клопотаннями не потребувало від позивача витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі. Також просила суд зазначити у резолютивній частині рішення, що сума коштів, яка підлягає стягненню з банку, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Суд частково погоджується з такими доводами представника відповідача з огляду на таке.

В матеріалах справи міститься надана представником відповідача копія ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 05.03.2025 у справі №543/1040/24, якою суд залишив без розгляду позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису (а.с.124).

З аналізу змісту зазначеної ухвали вбачається, що позивачка вже зверталася до суду з позовом, предмет і зміст якого є аналогічним позову, що розглядається. Звернення до суду мало місце вже після укладення між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Віталія Грибовода», в особі керуючого Віталія Грибовода договору про надання правової допомоги №27-08 від 27.08.2024. Водночас, матеріали справи не містять копії позовної заяви та доданих до неї документів, з якими ОСОБА_1 вперше зверталася до Оржицького районного суду, внаслідок чого суд позбавлений можливості встановити підстави позову, а відтак зробити висновок про фактично витрачений представником позивача час підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів у справі, що розглядається. При цьому, представник позивача на спростування доводів представника відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу з огляду на вказані обставини, будь-яких заперечень не висловив, додаткових обґрунтувань суду не надав.

Щодо прохання представника відповідача зазначити у резолютивній частині рішення, що сума коштів, яка підлягає стягненню з банку, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку, суд враховує правові висновки Верховного Суду, які є релевантними до даних правовідносин.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 травня 2025 року у справі № 235/3143/24 (провадження № 61-14246св24) зауважив, що обов`язки сторін у сфері оподаткування, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, суд не встановлює.

Касаційний суд підкреслив:

проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди;

цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів;

можливість вирішення цивільного позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди не потребує залучення до участі у такій справі Верховної Ради України та/або Державної податкової служби України;

правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

З урахуванням викладеного, Верховним Судом зроблено правовий висновок, що необґрунтованим є вирішення судами у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів». Це є підставою для відповідної зміни судових рішень.

На підставі викладеного та беручи до уваги, що оскільки сторонами не заперечувався факт надання правничої допомоги, зокрема підготовки процесуальних документів по справі (позовної заяви, клопотань, адвокатських запитів), представник позивача брав участь в 3 судових засіданнях, загальною тривалістю близько 2 год., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, який буде співмірним і справедливим у даному випадку.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати Виконавчий напис від 10.11.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за № 20661, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 186880,02 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати: сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

- відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д;

- третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович, адреса: 01001, м. Київ, вул. Лютеранська, 3, оф. 31.

Повний текст рішення складено 20.08.2025.

Суддя Попадюк С.С.