Провадження № 22-ц/802/810/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Русинчук М. М.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мельник В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2025 року в складі судді Івасюти Л. В.,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та має платіжну картку «Універсальна`номер 072328 (рахунок № НОМЕР_1 ) із встановленим лімітом 90000,00 грн. Також вона зареєстрована у додатку «Приват 24» за яким закріплено номер її мобільного НОМЕР_2 .

Станом на 25.07.2024 сума кредитних коштів на її картці становила 31532,43 грн., кредитний борг 58467,57 грн, який нею був погашений у такі дати: 09.08.2024 - на суму 400, 00 грн, 14.08.2024 - на суму 16500 грн, 16.08.2024 - на суму 4000 грн., 10.09.2024 - на суму 100,00 грн.

Орієнтовно 26.07.2024 в період часу з 08 год. 00 хв. до 08 год. 40 хв. виявила, що на її номер, який є контактним в АТ КБ «ПриватБанк», надійшло 26.07.2024 о 02 год. 05 хв. sms-повідомлення від банку про підтвердження списання 355,00 MXN (мексиканські песо).

Увійшовши в додаток «Приват 24» виявила списання коштів із своєї картки в еквіваленті 29720,27 грн. Перерахування коштів здійснювалося в іноземній валюті починаючи з 25.07.2024 21 год. 30 хв. по 26.07.2024 03 год. 34 хв., всього 100 переказів. Також 26.07.2024 о 02 год. 56 хв. в додатку «Приват 24» її було повідомлено в розділі «Сповіщення» про те, що відбулася відмова в списанні коштів 65,00 MXN у зв`язку з невірним введенням CVV2-кодом. Незважаючи на те, що відбулася відмова в списанні коштів о 02 год. 56 хв. в зв`язку з невірним введенням CVV2-коду, АТ КБ «ПриватБанк» дозволив списання коштів з її картки.

Таких трансакцій вона не здійснювала, жодних покупок та платежів не проводила, ніяких повідомлень, дзвінків перед початком списання коштів на її телефон не приходило. 26.07.2024 вона написала заяву у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» про вчинення шахрайських дій та незаконне списання коштів, після чого її картка була заблокована та їй видали нову. За її заявою від 26.07.2024 відомості про незаконне заволодіння грошовими коштами були внесені до ЄРДП Луцьким РУП ГУНП у Волинські області за № 0002581 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

29.07.2024 подала до відділення АТ КБ «ПриватБанк» заяву в якій просила провести службове розслідування по факту незаконного списання коштів з картки, повернути усі незаконно списані кошти на загальну суму 29 720,27 грн, не нараховувати відсотки за користування кредитом на суму незаконно списаних коштів, надати інформацію про те, хто і яким чином авторизувався від її імені для проведення списання коштів по картці. У відповідь відповідач повідомив про ініціювання претензійної роботи, регламент проведення якої до 120 днів, у задоволенні вимоги про зупинення нарахування відсотків за кредитом було відмовлено.

На час звернення до суду відповідачем на картковий рахунок позивача було повернуто грошові кошти в сумі 16 211,21 грн, відтак сума неповернутих коштів становить 13 509,06 грн. Починаючи з 25.07.2024 з її рахунку відповідач щомісячно 01 числа списує 3,5 %, всього списано 5949,56 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» не надав інформації щодо вжиття всіх можливих заходів для запобігання порушенню її прав та їх поновлення, зокрема щодо використання коректного введення коду картки, здійснення sms-інформування її про всі операції, які здійснювались по картці, проведення подальшого списання коштів після ненадання нею згоди через додаток «Приват 24» на списання коштів та після неодноразового невірного введення CVV-коду. Вона не надавала жодних доручень на проведення списання коштів з її карткового рахунку, а тому правових підстав для списання коштів не було.

На підставі вимог ст.86 Закону України «Про платіжні послуги» має право на стягнення пені за неакцептовані платіжні операції у розмірі 1895,59 грн.

З урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог просила суд зобов`язати відповідача повернути їй за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 14 348,60 грн на її рахунок шляхом відновлення на банківському рахунку, сплатити пеню за здійсненою неакцептованою платіжною операцією в розмірі 2413,81 грн шляхом перерахунку коштів на її рахунку НОМЕР_1 ), відшкодувати їй 7700 грн утриманих з неї у період з 01.08.2024 по 01.11.2024 відсотків за користування кредитом, нараховані внаслідок здійснення в період з 25.07.2024 по 26.07.2024 неакцептованих платіжних операцій, шляхом їх перерахунку на її рахунку НОМЕР_1 ) та списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26.07.2024 за рахунком НОМЕР_1 , який відкритий на її ім`я.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 травня 2025 року позов задоволено.

Ухвалено зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 14348,60 грн на рахунок ОСОБА_1 шляхом їх відновлення на банківському рахунку № НОМЕР_1 ; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» сплатити пеню за здійсненою неакцептованою платіжною операцією в розмірі 2413,81 грн шляхом перерахування коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відшкодувати ОСОБА_1 7700,73 грн утриманих з неї у період з 01 серпня 2024 року по 01 лютого 2025 відсотки за користування кредитом, нараховані внаслідок здійснення в період з 25 липня 2024 року по 26 липня 2024 року неакцептованих платіжних операцій, шляхом їх перерахунку на банківський рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року за рахунком НОМЕР_3 ; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн судового збору.

Рішення суду про задоволення прозову мотивоване тим, що ОСОБА_1 , як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і, тому вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Вважає, що позивачка обрала неправильний спосіб захисту права, також пеня не підлягає стягненню відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає, що належним відповідачем є ТзОВ «Віза Україна», позивачка допускає суперечливу поведінку, оскільки борг погасила, а тепер мотивує його безпідставне списання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що списання коштів відбулось без входу в акаунт, банк не довів, що вона сприяла втраті чи розголошенню конфіденційної інформації, надавачем послуг є саме банк, тому суб`єктний склад сторін є правильним, суперечливої поведінки не допускала, оскільки погасила заборгованість за особисто використаними кредитним коштами, а не ту, яка виникла у зв`язку із неакцептованими платіжними операціями.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01.11.2021 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг та отримала платіжну картку «Універсальна» номер НОМЕР_4 (рахунок № НОМЕР_1 ) із встановленим лімітом 90000,00 грн.

Також вона зареєстрована у додатку «Приват 24» за яким закріплено номер її мобільного НОМЕР_2 «Універсальна».

26.07.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій вказала про списання невстановленими особами коштів з належної їй кредитної картки на загальну суму 29720 грн. На підставі поданої заяви 27.02.2024 за даним фактом Луцьким РУП ГУНП у Волинській області внесено відомості до ЄРДС № 0002581 за ч.4 ст.190 КК України.

29.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою в якій просила провести службове розслідування за фактом незаконного списання коштів з її картки, повернути їй ці кошти, не нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, а також надати інформацію про те, хто і яким чином авторизувався від її імені для проведення списання коштів по картці, надати копію договору від 06.10.2024 SAMDNWFC8 та надати інформацію та розрахунок суми відсотків на суму кредитної заборгованості по картці НОМЕР_4 без врахування незаконно списаних коштів в розмірі 29720,27 грн.

08.08.2024 банк надав позивачці відповідь про те, що списання коштів стороннім інтернет-ресурсом проводилося після введення номеру картки, CVV-коду, терміну дії, що банком була ініційована претензійна робота з правилами Міжнародної платіжної системи, регламент проведення якої становить 120 днів, відмовлено у призупиненні нарахування відсотків за кредитом, у випадку впевненості у вчиненні шахрайських дій щодо списання коштів рекомендовано звернутися до правоохоронних органів.

За результатами проведеної АТ КБ «ПриватБанк» перевірки встановлено, що ОСОБА_1 для входу в Приват24 використовує пристрій: ZTEA7040]ZTE (imei: AA5197FBBC7FEFD0). За період з 25.07.2024 по 26.07.2024 09:08:01 виявлено, що входів в акант (+54) Приват24 клієнтом ОСОБА_1 не зафіксовано. Згідно вибірки за період з 25.07.2024 по 26.07.2024 виявлено інформацію щодо вихідних SMS на фінансовий номер +54 клієнта ОСОБА_1 . На підставі інформації, яка отримана в ході проведення перевірки, банк припускає, що зняття грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 стало можливим в результаті компрометації даних картки ймовірно клієнтом (номер картки, термін дії, CVV2-код).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.13 ч.1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» (далі - Закон), електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом;

Відповідно до п.42 ст. 1 Закону, неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Згідно з ч. 20 ст. 38 Закону користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний:

1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором;

2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом;

3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права;

4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції;

5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Згідно з приписами частини першої статті 42 Закону, надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами четвертою-п`ятою статті 42 Закону передбачено, що платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом.

Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.(ч.6 ст. 81 ЦПК України).

АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належних допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 , як користувач платіжної картки, розкрила стороннім особам дані її картки та що вона надавала згоду на виконання платіжних операцій в період часу з 25.07.2024 року по 26.07.2024 року у мексиканських песо, а тому зазначені проведені платіжні операції є неакцептованими.

Відповідно до частини четвертою статті 86 Закону надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.

Частиною 12 статті 86 Закону передбачено, що надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Суд першої інстанції встановивши, що платіжні операції, проведені 25.07.2024 та 26.07.2024 року у валюті мексиканське песо є неакцептованими та що банк не повернув невідкладно на рахунок списані кошти, нарахував проценти на суму списаних коштів за неакцептованими платіжними операціями, дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині вимог про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 14348,60 грн на рахунок ОСОБА_1 шляхом їх відновлення на банківському рахунку, сплатити пеню за здійсненою неакцептованою платіжною операцією в розмірі 2413,81 грн шляхом перерахування коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 , відшкодувати ОСОБА_1 7700,73 грн утриманих з неї у період з 01 серпня 2024 року по 01 лютого 2025 відсотків за користування кредитом, нараховані внаслідок здійснення в період з 25 липня 2024 року по 26 липня 2024 року неакцептованих платіжних операцій, шляхом їх перерахунку на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про застосування приписів пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України при вирішенні позовної вимоги про стягнення пені та ухвалення рішення про відмову у стягненні пені на підставі цієї норми, оскільки норми цього пункту передбачають звільнення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення від обов`язку сплатити пеню позичальника за кредитним договором.У даному спорі позов пред"явлено до банку, як надавача платіжних послуг. Отже, банк посилається на норми закону, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та врегульовані Законом, норми якого є спеціальними. Зокрема, частина 12 статті 86 Закону, зміст якої наведена вище у цій постанові, передбачає умови для задоволення вимоги про сплату пені надавачем платіжних послуг.

Доводи апеляційної скарги про неналежний суб`єктний склад є помилковими. Із наданих доказів вбачається, що правовідносини виникли саме між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного кредитного договору, і саме банк є надавачем платіжних послуг, а не ТзОВ «Віза Україна», а отже, позивачка звернулася в суд з позовом до належного відповідача.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права судом у зв`язку з посиланням на постанови Верховного Суду, в яких досліджувалось законодавство, що втратило чинність на час розгляду цієї справи судом, є помилковими, оскільки у наведених в мотивувальній частині рішення суду постановах Верховного Суду хоча і міститься посилання на норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та на Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затверджене Правлінням НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року, однак указані норми матеріального права, які втратили чинність, не суперечать чинним нормам матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини зокрема, Закону України «Про платіжні послуги», чинному Положенню НБУ № 164 у тій частині, що лише в разі доведеності дій чи бездіяльності власника рахунку, які призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, власник/держатель такого рахунку несе відповідальність за платіжні операції. А тому вказані обставини не слугують підставою для скасування рішення суду та для відмови в позові.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк», які стосуються обґрунтування про те, що транзакції з переказу коштів відбулись внаслідок введення даних карти на сторонньому сайті самою позивачкою, є припущенням та відхиляються апеляційним судом на підставі пункту шостого статті 81 ЦПК України, згідно з яким доказування не може ґрунтуватися на припущенні.

Обраний позивачкою спосіб захисту права в частині вимог про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 14348,60 грн на рахунок ОСОБА_1 шляхом їх відновлення на банківському рахунку, сплатити пеню за здійсненою неакцептованою платіжною операцією в розмірі 2413,81 грн шляхом перерахування коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 , відшкодувати ОСОБА_1 7700,73 грн утриманих з неї у період з 01 серпня 2024 року по 01 лютого 2025 відсотків за користування кредитом, нараховані внаслідок здійснення в період з 25 липня 2024 року по 26 липня 2024 року неакцептованих платіжних операцій, шляхом їх перерахунку на банківський рахунок ОСОБА_1 ґрунтуються на положеннях частини 12 статті 86 Закону, зміст якої наведено вище у цій постанові та відповідає положенням абзацу другому частини другої статті 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Доводи апеляційної скарги про суперечливу поведінку позивачки є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 здійснила погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла унаслідок використання кредитних коштів безпосередньо позивачкою, а не ту заборгованість, яку банк нарахував за неакцептованими платіжними операціями. На спростування цієї обставини банк не надав суду належних та допустимих доказів.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильність рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання списати у повному обсязі заборгованість всіх видів, нараховану після 26 липня 2024 року та задовольняє частково апеляційну скаргу ураховуючи таке.

Позовна вимога про зобов`язання списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року є по суті запереченням (відзивом) на позов банку про стягнення. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» у цій справі не звертався із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, тому пред`явлення такої вимоги не забезпечує захисту порушеного права позивачки, і це є самостійною підставою для відмови в позові. Наведене узгоджується з правовою позицією висловленою у справі № 320/8618/15-ц (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року).

Крім того, судом задоволено вимоги про повернення списаних коштів та процентів, що забезпечує захист порушеного права позивачки.

Відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення визначені статтею 376 ЦПК України.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в зазначеній частині необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року. В решті оскаржене рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2025 року в цій справі в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року за рахунком НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26 липня 2024 року за рахунком НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді