Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9187/24
Провадження №2/711/2466/25
У Х В А Л А

21.08.2025 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Півень С.А.

за участю представника

позивача адвоката Чорноіваненка Д.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача

адвоката Дубинського В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за заявами (письмова та усна) представника позивача адвоката Чорноіваненка Дениса Олександровича про відвід судді по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності на майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності на майно.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024, справу №711/9187/24 розподілено судді Позарецькій С.М.

Ухвалою суду від 13.12.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено термін для усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 31.01.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.03.2025 позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025 судове рішення від 17.03.2025 скасоване і матеріали справи направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.06.2025 справу розподілено судді Позарецькій С.М.

21.08.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Чорноіваненка Д.О. до суду надійшла заява про відвід судді Позарецькій С.М. Зазначено, що при повторному авторозподілі справу було призначено знову судді Позарецькій С.М.; виникла ситуація прямо, як на думку, заявника, заборонена нормами ч.1 ст.37 ЦПК України, а тому суддю слід відвести від розгляду справи, відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 та ч.1 ст. 37 ЦПК України.

У підготовче засідання позивач не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено.

У підготовчому засіданні представник позивача підтримав письмову заяву про відвід судді в повному обсязі і просив задовольнити. Крім того, доповнив, що ухвалою суду від 17.03.2025 фактично було припинено розгляд справи, тобто закрито провадження у справі. Також попередня цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності на майно перебувала у провадженні судді Позарецької С.М. (ухвалою суду від 11.11.2024 позов залишено без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України) і їй відомі всі обставини справи, суддя вже має своє бачення щодо вирішення спору, який існує між сторонами, що може вплинути на об`єктивність при розгляді даної справи і постановленні рішення; суддя може бути упереджена.

У підготовчому засіданні відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні заяви про відвід, оскільки ЦПК України не передбачає можливість припинення розгляду справи і таке рішення суддею прийняте не було; ОСОБА_2 ще під час розгляду справи в апеляційному порядку просила про скасування ухвали суду від 17.03.2025 та направлення справи до суду першої інстанції до нового складу суду, що апеляційним судом задоволено не було. Вважають, що відсутні підстави для задоволення відводу.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності на майно.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024, справу №711/9187/24 розподілено судді Позарецькій С.М.

Ухвалою суду від 13.12.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено термін для усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 31.01.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.03.2025 позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025 судове рішення від 17.03.2025 скасоване і матеріали справи направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.06.2025, на виконання постанови апеляційного суду від 03.06.2025, справу розподілено судді Позарецькій С.М.

У підготовчому засіданні учасники справи підтвердили той факт, що цивільна справа №711/1044/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності на майно перебувала у провадженні судді Позарецької С.М. і ухвалою суду від 11.11.2024 за заявою позивача, позов залишено без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя . Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі (ч.1 ст.37 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає, що доводи письмової заяви про відвід судді, є безпідставними, оскільки норми ч.1 ст.37 ЦПК України не містять посилання на те, що після скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, той же суд (суддя) не може брати участь у розгляді цієї самої справи. Крім того, підстави та наслідки залишення позову без розгляду та закриття провадження по справі регламентовані різними статтями ЦПК України, відповідно ст.257 та ст.ст.255, 256 ЦПК України.

Що стосується доводів представника позивача, які викладені ним усно під час підготовчого засідання, про наявність обставин вважати, що суддя може бути упереджена при розгляді справи, то слід зазначити наступне: цивільне судочинство здійснюється на засадах верховенство права, законності, поваги до честі і гідності та рівності перед законом і судом. Основою правової та соціальної держави, якою є Україна, є діяльність її державних органів та посадових осіб, що направлені на забезпечення гарантій прав і законних інтересів учасників суспільних правовідносин з тим, щоб кожна особа в силу принципу правової визначеності усвідомлювала належні гарантії для реалізації її прав задля досягнення мети для якої їй надані такі права.

Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав і свобод особи є закріплення права на судовий захист. Крім того, право позивача на справедливий суд закріплене у нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Зокрема, принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Крім того, у ч. 1 ст. 6 Конвенції прямо зазначено, що кожен має право на розгляд справи судом, встановленим законом. Термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом.

Основними критеріями, якими керується ЄСПЛ щодо визначення органу «судом» у розумінні статті 6 Конвенції є: 1) здатність ухвалювати обов`язкові для виконання рішення; 2) обов`язкова законодавча регламентація функціонування та діяльності «суду»; 3) наявність встановленої законом функції щодо розгляду юридично значимих питань; 4)гарантованість незалежності від державної виконавчої влади та інших учасників справи.

Європейський суд з прав людини вимогливо підходить і до встановлення того, чи був суд, який розглядав справу, незалежним та чи забезпечена його безсторонність. Практика Європейського суду з прав людини, у першу чергу, - виходить з презумпції незалежності судів. Незалежність розуміється як здатність суду розглядати справу та ухвалювати рішення, не перебуваючи при цьому у будь-якій залежності від волі сторін чи органів державної влади. Принцип безсторонності передбачає відсутність у судді особистої заінтересованості у справі та спроможності виконати роль безстороннього арбітра, який вирішує справу незалежно, підпорядковуючись виключно закону.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

До того ж, враховуючи зміст п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, оскільки у особи виникли сумніви у неупередженості судді, як вони можуть виникнути і у стороннього спостерігача за обставин, що склалися, суддя підлягає відводу від участі у розгляді справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

У рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини визнав порушенням ст. 6 Конвенції незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі «Фельдман проти України», заяви №76556/01 та 38779/04, рішення від 08.07.2010, п. 97).

Таким чином, суд приходить до висновку, що незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав на справедливий суд.

Враховуючи наведене вище та зважаючи на однозначну позицію позивача, яка висловлена її представником, щодо незгоди розгляду даної справи суддею Позарецькою С.М., з метою сприяння захисту прав, свобод та інтересів учасників справи, задля усунення будь-яких сумнівів щодо об`єктивного і неупередженого проведення судового розгляду справи, з огляду на обставини щодо перебування у провадженні цієї судді попередньої цивільної справи №711/1044/23 з приводу спору між тими ж самими сторонами про той же предмет позову і з тих самих підстав, суд дійшов висновку, що головуючого суддю Позарецьку С.М. слід відвести від розгляду цивільної справи № 711/9187/24.

У разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу (ч.1 ст.41 ЦПК України). Отже, справу необхідно передати до канцелярії суду для визначення іншого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33-41, 259, 260, 261, ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Відвести головуючого суддю Позарецьку Світлану Михайлівну від розгляду цивільної справи № 711/9187/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності на майно та передати матеріали справи до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.08.2025.

Суддя: С. М. Позарецька