Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4149/25
Провадження № 2/279/1889/25
У Х В А Л А

25 серпня 2025 року м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Івашкевич О.Г., розглянувши клопотання у цивільній справі № 279/4149/25 за позовною заявою Комунального виробничого житлового ремонтно - експлуатаційного підприємства №1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №279/4149/25 за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно - експлуатаційного підприємства №1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 14.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

14.08.2025 року від відповідача надійшов відзив на позов. Одночасно з відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження та клопотання про витребування доказі.

Вирішуючи заявлені клопотання, суд доходить наступних висновків.

Предметом порушеного спору є правовідносини, пов`язані з наданням житлово-комунальних послуг, а саме комунальної послуги з управління багатоквартирним будинком.

Суд зазначає, що згідно зі ч.2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Відповідно до п.1,4 ч.4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ та справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (ч.5 ст.19 ЦПК України).

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що малозначними справами є справи: у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Отже визначення форми цивільного судочинства, за правилами якого буде розглядатися справа, є обов`язковою умовою процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст.277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Положеннями ч.1 ст. 274 ЦПК України визначено категорії справ, що підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, серед яких і малозначні справи.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 274 ЦПК України).

В той же час, ч. 7 ст. 277 ЦПК України передбачено, що частини друга та шоста статті 277ЦПК України не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Як слідує зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є стягнення заборгованості за отриманні послуги з управління багатоквартирним будинком. Ціна даного позову становить 7833,22 грн., що не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, враховуючи, що справа не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, тому дана справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки є малозначною.

Водночас, відповідач, обґрунтовуючи необхідність розгляду справи в загальному позовному провадженні, не навів достатніх та переконливих аргументів для необхідності розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Поряд з цим, суд зазначає, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження жодним чином не обмежує учасників справи у здійсненні ними усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

З урахуванням вищевикладеного, взявши до уваги категорію та складність спору, обсяг та характер поданих доказів у справі, зокрема предмет та підстави позову, врахувавши положення ч. 7 ст. 277 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження. Необґрунтовані належним чином доводи відповідача не можуть слугувати підставою для переходу розгляду справи у загальне позовне провадження.

Таким чином, враховуючи вищевказане, підстави для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання відсутні.

Разом з тим, суд звертає увагу, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, відповідач не позбавлений можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлений можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивача у строки, визначені судом або законом, заявляти відповідні клопотання та в повній мірі користуватися правами, передбаченими ЦПК України.

Таким чином, враховуючи викладені норми чинного процесуального законодавства, відсутність у клопотанні відповідача обґрунтованих підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

За змістом ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи обставини, встановлені при вивченні матеріалів справи після відкриття провадження у справі, суд не вважає за необхідне розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши клопотання про витребування доказів, суд приходить до висновку, що воно також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Пункт 4 ч.2 ст. 84 ЦПК передбачає, що у клопотанні повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Системний аналіз наведених вище норм цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку, що однією з умов для можливості задоволення клопотання відповідача судом є: подання до суду доказів самостійного вжиття заходів для отримання таких доказів та (або) причини неможливості самостійного їх отримання.

Відповідач повинен навести в клопотанні, чому він не може самостійно отримати докази або повинен показати суду, що він вжив усіх можливих заходів для самостійного отримання доказів, але не зміг цього зробити через об`єктивні причини або що ці заходи були безуспішними.

Суд звертає увагу, що збір та подання доказів є процесуальним обов`язком учасників судового процесу. Якщо відповідач його не виконує, суд може відмовити у витребуванні доказів на його користь.

Керуючись ст. 19,84,274,275,277,279,258-260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відповідача про розгляд цивільної справи №279/4149/25 за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно - експлуатаційного підприємства №1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку загального провадження та в задоволенні клопотання про витребування доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Оксана ІВАШКЕВИЧ