УХВАЛА

20 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 754/4395/19

провадження № 61-9918ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київський радіозавод» про скасування розпорядження і наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати і середньої заробітної плати, процентів, моральної шкоди, зобов`язання повернути майно і провести перерахунок виплат при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Київський радіозавод» (далі - АТ «Київський радіозавод»),

в якому, з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, просив:

1) скасувати розпорядження-1 від 01 листопада 2018 року

по Конструкторсько-виробничого центру «Спецточмеханіка» АТ «Київський радіозавод» (далі - КВЦ «Спецточмеханіка» АТ «Київський радіозавод»);

2) скасувати наказ АТ «Київський радіозавод» від 14 січня 2019 року № 20-к;

3) поновити його на роботі на посаді токаря у Відособленому госпрозрахунковому структурному підрозділі КВЦ «Спецточмеханіка»

АТ «Київський радіозавод» (далі - ВГСП КВЦ «Спецточмеханіка» АТ «Київський радіозавод»);

4) стягнути з АТ «Київський радіозавод» навмисно невиплачену йому заробітну плату за листопад 2018 року в сумі 2 004 грн, за грудень 2018 року - 330 грн;

5) вважати заробітну плату в листопаді 2018 року - 6 012 грн,

у грудні 2018 року - 2 246,50 грн;

6) стягнути з АТ «Київський радіозавод» заробітну плату з урахуванням інфляції і 3 % річних за період вимушеного прогулу за 1 133 робочих дні з 14 січня

2019 року до 28 липня 2023 року в сумі 400 674,94 грн;

7) стягнути з АТ «Київський радіозавод» моральну шкоду у розмірі 50 000 грн;

8) зобов`язати АТ «Київський радіозавод» повернути відчужене майно позивачу;

9) зобов`язати АТ «Київський радіозавод» остаточний розрахунок при його звільненні провести за фактичну середню заробітну плату у розмірі

4 129,25 грн.

Деснянський районний суд міста Києва рішенням від 11 липня 2024 року

у задоволенні позову відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням Деснянського районного суду міста Києва

від 11 липня 2024 року, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд ухвалою від 02 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року визнав неподаною та повернув особі, яка її подала, на підставі

статей 185, 357 ЦПК України.

Не погодившись з рішенням Деснянського районного суду міста Києва

від 11 липня 2024 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 оскаржив їх в касаційному порядку.

Верховний Суд ухвалою від 16 грудня 2024 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 754/4395/19 (провадження № 61-15865ск24).

Не погодившись з рішенням Деснянського районного суду міста Києва

від 11 липня 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточнень, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині пунктів позовних вимог про:

4) стягнення з АТ «Київський радіозавод» навмисно невиплаченої заробітної плати за листопад 2018 року в сумі 2 004 грн, за грудень 2018 року - 330 грн;

5) вважати заробітну плату в листопаді 2018 року - 6 012 грн,

у грудні 2018 року - 2 246,50 грн;

7) стягнення з АТ «Київський радіозавод» 50 000 грн моральної шкоди;

8) зобов`язання АТ «Київський радіозавод» повернути відчужене майно позивачу;

9) зобов`язання АТ «Київський радіозавод» остаточний розрахунок при звільненні провести за фактичною середньою заробітною платою у розмірі 4 129,25 грн, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягало.

Київський апеляційний суд постановою від 19 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року в оскаржуваній частині залишив без змін.

29 липня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 19 травня 2025 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом

до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на таке.

Щодо строку на касаційне оскарження

Касаційна скарга на вищевказані судові рішення подана до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку 29 липня 2025 року (зареєстрована

31 липня 2025 року), тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України. Останній день подання касаційної скарги (з урахуванням вихідних днів) є 18 червня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник вказує, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року отриманий ним 29 червня 2025 року.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року зареєстровано - 25 червня 2025 року; забезпечено надання загального доступу - 27 червня 2025 року.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У пункті 8 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинна бути зазначена дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, суд касаційної інстанції позбавлений можливості поновити строк на касаційне оскарження з власної ініціативи, а лише за наявності відповідної заяви особи, яка подає скаргу, із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та наданням відповідних доказів.

З урахуванням вищевказаного, оскільки клопотання/заява про поновлення вказаного процесуального строку від заявника не надійшло, касаційну скаргу заявника необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними,

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Щодо ціни позову

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

З огляду на зміст судових рішень, предметом спору є, зокрема вимоги про зобов`язання повернути (витребувати) майно.

У пункті 2 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 серпня 2020 року у справі

№ 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначила, що «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто

будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18))».

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Тому вимога у цій справі про зобов`язання повернути (витребувати) майно має майновий характер, оскільки підлягає грошовій оцінці, проте касаційна скарга ОСОБА_1 та судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не містять відомостей про ціну позову (вартість майна).

Отже, заявникові слід надати докази (наприклад, позовну заяву з визначеною ціною позову станом на день її подання, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості майна тощо), які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви.

Щодо підстав касаційного оскарження

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених

частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні(абзац 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Відповідно до сталої практики Верховного Суду у цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої

статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

У разі, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини другої статті 389 цього Кодексу, і касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Касаційна скарга не містить зазначення передбаченої (передбачених) частиною другою статті 389 ЦПК України підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень та відповідного їх обґрунтування.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що необхідно чітко визначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга та навести відповідне їх обґрунтування, зазначивши норми права, які скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували та/або порушили, згідно з вимогами пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Заявник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених частиною другою статті 389 ЦПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип «правової визначеності».

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду, закріплені у статті 400 ЦПК України, суд не наділений правом самостійно визначати підстави касаційного оскарження.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Щодо форми і змісту касаційної скарги

Разом з тим, у порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник зазначив, що копію касаційної скарги відправив Акціонерному товариству «Київський радіозавод» (далі - АТ «Київський радіозавод») на його електронну адресу .

Верховний Суд зауважує, що не є належним повідомленням відправлення документів на електронну адресу, яку зазначив заявник, за наявності вимоги закону надсилати їх або до електронного кабінету, або у паперовій формі листом з описом вкладення. Тому заявникмає надати докази надсилання копії касаційної скарги з усіма доданими до неї матеріалами відповідачу до його електронного кабінету або у паперовій формі листом з описом вкладення.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху

з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: 1) надати обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та докази отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції; 2) зазначити ціну позову; 3) подати уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України; 4) додати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи або до електронного кабінету, або у паперовій формі листом з описом вкладення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк інших вимог - касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська