Справа № 756/9869/25
Провадження № 6/756/246/25
У Х В А Л А

20 серпня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,

за участі секретаря - Донеска А.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу - судового наказу від 14 липня 2025 року таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування зазначає, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із заявником, що підтверджується ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 1 липня 2025 року про відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини. Наразі саме ОСОБА_1 утримує дитину та несе всі витрати, пов`язані з таким утриманням, тому саме йому належить право вимагати сплати аліментів та, відповідно, у нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що спір щодо проживання і виховання дитини не вирішений, заявник вимушений звернутися до суду із заявою про визнання судового наказу від 14 липня 2025 року таким, що не підлягає виконанню.

У судове засідання учасники не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 7 лютого 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3,4).

14 липня 2025 року Оболонським районним судом міста Києві видано судовий наказ на підставі заяви ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 01 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.23).

Під час видачі судового наказу судом надано оцінку рішенню Солом`янського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року та рішення Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено та визначено місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю (а.с.5-8, 9-16).

Встановлено, що під час видачі судового наказу суд виходив з підстав, визначених статтею 160 ЦПК України і підстав для відмови у видачі судового наказу не встановлено.

Водночас, на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити спілкування малолітнього сина за місцем проживання його матері у визначений час (а.с.34-35).

Станом на день подання заяви виконавче провадження № НОМЕР_1 не закінчене, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с.36).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 1 липня 2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та відкрито провадження у справі (а.с.40).

Отже, станом на час розгляду заяяви, суд вбачає наявність спору сторін щодо виховання дитини.

При цьому, рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю є чинним.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, зокрема, про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до статті 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Суд звертає увагу на те, що, за змістом статті 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Отже, суд, видаючи наказ про стягнення аліментів на утримання дитини, керувався вимогами статтей 160, 161 ЦПК України, а тому підстав для відмови у видачі такого не було.

Суд, надаючи оцінку доводам заявника зауважує, що обраний спосіб захисту заявника не відповідає легітимній меті, яка покладена в основу розділу VI ЦПК України щодо процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Зокрема, надане судове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року про порядок спілкування малолітнього сина з матір`ю не невілює підстав, які суд поклав в основу судового наказу від 14 липня 2025 року про стягнення аліментів на його утримання. Зазначене рішення та ухвала Оболонського районного суду міста Києві від 1 липня 2025 року свідчать про наявність спору сторін щодо виховання дитини, а не її утримання.

Тобто підстав вважати, що судовий наказ від 14 липня 2025 року видано помилково судом не встановлено.

При цьому, за вказаних у заяві обставин, заявник не позбавлений можливості звернутись з позовом про припинення стягнення аліментів в порядку позовного провадження.

Однак обраний спосіб у вигляді подання заяви щодо визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не є належним способом захисту у розумінні розділу VI ЦПК України, оскільки видача такого здійснена судом з дотриманням вимог статті 160 ЦПК України.

Отже, вважати його помилково виданим у суду підстав не має, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 160, 173, 352-354, 432 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу - судового наказу від 14 липня 2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА