П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року, ухвалене суддею Шепетко І.О., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позов мотивує тим, що 20.04.2018 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний запис №03.

У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із матір`ю, в АДРЕСА_1 .

З відповідачем давно подружнім життям не живуть, спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. За час перебування у шлюбі часто розходились, на час подачі позову вже тривалий час проживають окремо.

Зазначає, що через відсутність взаємоповаги одне до одного у подружжя неприязні стосунки, майже не спілкуються одне з одним, через постійні сварки, внаслідок того, що кожний із подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, шлюб давно розпався.

Вважає, що за даних обставин, реєстрація шлюбу носить суто формальний характер, оскільки жодних обов`язків як подружжя сторони не несуть.

Фактично на сьогоднішній день шлюбні відносини між сторонами припинені, примирення неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім взаємним інтересам та інтересам дитини.

Також звертає увагу, що дитина проживає разом з позивачкою. Вказує, що відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов`язаний матеріально утримувати свою неповнолітню дитину до її повноліття.

Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, а відтак просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім цього, просила змінити прізвище зі ОСОБА_4 на дошлюбне ОСОБА_5 .

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року позов задоволено.

Шлюб між сторонами розірвано, відновлено дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до суду - 02.09.2024 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.

Не погоджуючись із заочним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Б.Б., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення в частині відновлення дошлюбного прізвища та прийняти в цій частині нове щодо відмови у задоволенні цієї вимоги, в іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Вважає, що зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи, належним чином не обґрунтовані. Також судом неправильно оцінено докази, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Зазначає, що судом не з`ясовано обставини розірвання шлюбу, оскільки суд обмежився лише формальним розглядом позовної заяви, без детального вивчення причин припинення шлюбних відносин, що мають істотне значення для розгляду справи.

Суд не з`ясував матеріальний стан сторін, а саме відповідача, не дослідив його можливість виконувати аліментні зобов`язання, а також відсутність інших осіб на його утриманні.

Крім того, судом першої інстанції не були повноцінно досліджені питання, які могли б мати у майбутньому преюдиційне значення для вирішення аналогічних спорів між сторонами, таких як порядок спілкування з дитиною, участь відповідача у її вихованні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Данілова А.А., вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню не врахував можливість відповідача сплачувати таку суму.

Відповідач не має наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини, однак 1/3 доходу відповідача є значною сумою, а тому така має бути зменшена.

Заявляючи вимогу про стягнення 1/3 від доходу відповідача позивачка належним чином не обґрунтовує чому саме аліменти підлягають стягненню в даному розмірі. Така вимога не враховує ні реальних потреб дитини, ні фінансових можливостей відповідача, ні принципу рівноправної участі обох батьків у матеріальному забезпеченні дитини.

Обов`язок матеріально забезпечувати дитину лежить не тільки на відповідачеві, але й на позивачці, яка теж повинна забезпечувати дитини в аналогічному від заявленого розміру.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились.

Адвокат Бойко Б.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив розглянути справу без участі позивачки та її представника, викладене у апеляційній скарзі повністю підтримує.

Адвокат Данілова А.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просила розглянути справу без участі відповідача та його представника, просить врахувати пояснення надані у відзиві.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 повідомлені про розгляд справи шляхом надіслання судових повісток поштовими засобами зв`язку, що підтверджується зворотнім повідомленням з відміткою про вручення від 26.03.2025.

У зв`язку з тим, що сторони по справі не заперечують про розгляд справи за їх відсутності, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 20.04.2018 уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 03. Прізвище чоловіка після шлюбу ОСОБА_4 , прізвище дружини після шлюбу ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (повторно).

За період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатській області 12.12.2019.

Довідкою №2249 виданою Середнянською селищною радою Ужгородського району Закарпатської області від 18.12.2024 підтверджено, що з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 проживає тільки син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В контексті розгляду справи слід зазначити наступне.

14.08.2025 адвокат Бойко Б.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про відмову від позовних вимог в частині вимог щодо повернення дошлюбного прізвища позивачки « ОСОБА_5 ».

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14 серпня 2025 року в справі №308/14350/24 прийнято відмову ОСОБА_1 в інтересах якої дії адвокат Бойко Б.Б. від позову в частині вимоги що стосується зміни прізвища позивачки на дошлюбне. Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 січня 2025 року в цій частині вимоги визнано нечинним, а провадження у справі в даній частині закрито.

Таким чином, заочне рішення суду першої інстанції в даній частині перегляду апеляційним судом не підлягає.

У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином подані докази та обставини справи, формально вирішив спір.

Однак, з таким твердженням позивачки колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.

Так, 02.09.2024 ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, на момент пред`явлення позову малолітньому ОСОБА_3 було 4 роки та майже 9 місяців.

ОСОБА_1 вказує, що фактично на сьогоднішній день шлюбні відносини між сторонами припинені, примирення неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім взаємним інтересам та інтересам дитини.

До позовної заяви додала копії паспортів, картки платника податків сторін, свідоцтво про народження сина, повторно видане свідоцтво про шлюб.

Заявою від 20.12.2024 адвокат Бойко Б.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 додав до матеріалів справи довідку виконкому Середнянської селищної ради від 18.12.2024 якою підтверджено, що з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 проживає тільки син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач відзив на позов чи будь-які письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог не подав.

Таким чином, суд враховуючи подані позивачкою докази, а також те, що ніхто не може бути примушений перебувати у шлюбі та обов`язок батьків утримувати своїх дітей, прийшов вірних висновків щодо задоволення позовних вимог.

Щодо матеріального стану відповідача та його спроможності сплачувати аліменти в розмірі 1/3 від його доходів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, то в контексті цього апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 (1 281,50 грн. = 50%) гривні, а віком від 6 до 18 років 3 196 гривень (1 598 грн. = 50%).

Позивачка не надала суду докази щодо майнового стану відповідача. ОСОБА_2 не подавав до суду свої заперечення чи пояснення з приводу майнового стану в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що аліменти в розмірі 1/3 від його доходів не обґрунтовано позивачкою та судом першої інстанції.

Однак, відповідач не надав суду докази щодо неспроможності сплачувати аліменти у даному розмірі. Зокрема, таким не надано довідки про доходи, виписки з рахунків чи наявність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей чи батьків похилого віку.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків щодо призначення аліментів саме у розмірі 1/3 від доходів відповідача, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.

Даний розмір аліментів є достатнім для дитини 5-річного віку та не буде обтяжливим для відповідача. Позивачка також зможе забезпечити такий самий рівень економічної забезпеченості дитини з свого боку.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: