Провадження № 2/357/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Сомок О.А.,

секретар судового засідання - Кича М.В.,

за участю:

представника позивача Юзипчука М.В. (в режимі відеоконференції),

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в особі директора М.Ткаченко звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено Договір №31223, відповідно до умов якого Кредитодавець надав Позичальнику кошти у сумі 5000.00 грн., а Позичальник зобов?язався повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених пунктами Договору. Сторони домовилися, що загальний строк надання кредиту може бути автоматично продовжений (пролонгований) у разі невиконання Позичальником в повному обсязі зобов?язань зі сплати процентів згідно умов Договору та повернення Кредиту в узгоджений Сторонами договору термін. У такому разі строк надання кредиту автоматично пролонгується на строк передбачений договором, а зазначена в Договорі дата повернення кредиту продовжується на відповідну кількість днів. Під час пролонгованого строку Позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі передбаченому Договором за кожний день пролонгованого строку. Відповідно до умов Кредитного договору нарахування Кредитором процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування, з дати надання кредиту до його повного повернення на залишок фактичної заборгованості від наданої суми кредиту.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов?язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами

Кредитного договору. Відповідач же не виконав свого обов?язку та припинив повертати

наданий йому Кредит в строки.

27.02.2020 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Вердикт-Капітал» було укладено договір №2702-20/01, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором №31223 щодо відповідача. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №28-12/2022 від 28.12.2022, в тому числі і за кредитним договором щодо відповідача.Таким чином ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №31223. Позивач зазначає, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 24040,75 грн., яку і просив стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати у справі.

Заяви та інші процесуальні дії у справі, позиції учасників справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А.

Ухвалою судді від 20.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

17.04.2025 відповідач ОСОБА_1 подав суду відзив на позовну заяву разом з клопотанням про поновлення строку на його подання. Протокольною ухвалою суду від 17.04.2025 задоволено клопотання відповідача, продовжено строк та прийнято відзив. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що кредитодавець не дотримався письмової форми договору, не надав і не вказав у кредитному договорі довіреність для представлення своїх інтересів, тому відповідач вважає договір нікчемним. Окрім того, позивач не виконав вимоги процесуального закону про досудове врегулювання спору. До позовної заяви позивач не надав доказів перерахування грошових коштів кредитодавцем за договором №31223 від 25.09.2019.Окрім того, заява на видачу кредиту складена без його присутності, його підпис міститься не в графі для підпису, а зверху. Відповідач заперечує справжність свого підпису на заяві про видачу кредиту і вважає, що підпис накладено зверху заяви. Вважає, що позивач не надав належних доказів разом з позовом.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача вважає відзив необгрунтованим. Свою позицію обгрунтовує тим, що кредитний договір з відповідачем було укладено і кредитор виконав свої зобов`язання щодо видачі відповідачу кредиту, що підтверджується доданою до позовної заяви копією платіжного доручення. Твердження ОСОБА_1 про неукладення (непідписання) кредитного договору вважають необгрунтованим, оскільки доказів цього відповідачем суду не надано. Окрім того, вважають, що відповідач здійснюючи часткове погашення за кредитним договором підтвердив свою згоду з погодженими сторонами умовами договору. Вважали також, що у них був відсутній обов`язок повідомляти боржника про заміну кредитора, а також у даній категорії справ не передбачено обов`язкове проведення врегулювання спору.

Разом з відповіддю на відзив представником позивача подано до суду клопотання про поновлення строку на витребування доказів та витребування доказів, які становлять банківську таємницю.

Ухвалою суду від 21.05.2025 клопотання представника позивача задоволено та витребувано у Акціонерного товариства «Сенс Банк»: інформацію, чи відкривався ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_1 ; докази зарахування на рахунок № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 5 000 грн, які 25.09.2019 були на неї перераховані, за договором від 25.09.2019 № 31223, а саме витребувати виписки по ОСОБА_1 за номером рахунку НОМЕР_1 за період з 25.09.2019 по 30.09.2019; ідентифікаційні дані власника рахунку НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно, прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за рахунком № НОМЕР_1 за період з 25.09.2019 по 30.09.2019; інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_2 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Сенс Банк» надано інформацію про відкриття на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 карткового рахунку № НОМЕР_4 (валюта українська гривня), картка до рахунку № НОМЕР_5 та виписку по зазначеному рахунку за період з 25.09.2019 по 30.09.2019.

Протокольною ухвалою суду від 21.05.2025 задоволено клопотання відповідача та зобов`язано позивача надати суду оригінали Договору про споживчий кредит №31223 від 25 вересня 2019 року з додатками та договорів про відступлення прав вимоги з додатками - для огляду в суді.

На виконання ухвали суду ТОВ «Коллект Центр» надало оригінал Договору про споживчий кредит №31223 від 25 вересня 2019 року з додатками та нотаріально посвідчені копії договорів, а саме:

Договір відступлення прав вимоги N?2702-20/01 від 27.02.2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Вердикт Капітал»;

Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 27 лютого 2020 року до Договору відступлення прав вимоги N?2702-20/01 від 27.02.2020 року;

Платіжне доручення N? 1 від 27.02.2020 року;

Витяг з додатку N?1 до Договору відступлення прав вимоги N?2702-20/01 від 27.02.2020

року ( по боржнику ОСОБА_1 );

Договір N?28-12/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 28.12.2022 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр»;

Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором N?28-12/2022 від 28.12.2022 року;

Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року;

Додаткова угода N?1 від 19.11.2024 року до Договору N?28-12/2022 від 28.12.2022 року;

Зміни в реєстр Боржників до Договору 28-12/2022 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 28.12.2022 (по боржнику ОСОБА_1 )

Зазначені документи оглянуті судом в судовому засіданні 23.07.2025.

Під час судового розгляду представник позивача Юзипчук М.В. підтримав вимоги позовної заяви з підстав, що у ній зазначені. Пояснив суду, що право вимоги до відповідача у спірних правовідносинах позивач набув на підставі договору відступлення прав вимоги з попередніми кредиторами. Оскільки у добровільному порядку відповідач не виконав умови договору та не повернув кредит та проценти за користування ним та пеню, тому вважає права позивача порушеними та такими, що підлягають захисту у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Також зазначив, що право набуття права вимоги до відповідача позивач підтвердив наданими до позовної заяви відповідними договорами, актами приймання-передачі реєстрів вимог, витягами з реєстрів вимог, актами зарахування зустрічних вимог та платіжними дорученнями про оплату за право вимоги за договорами. Наявність у відповідача простроченої заборгованості та її розмір позивач підтвердив доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості за договором кредиту, складеними первісними кредитором та ТОВ «Коллект Центр». З огляду на те, що відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку, представник позивача вважає наявними підстави для її стягнення у судовому порядку.

У відповідь на доводи відповідача стосовно завищеного розміру витрат на правничу допомогу зазначив, що вважає заявлену у позові суму співмірною та такою, яка підтверджена договором, актом виконаних робіт та платіжним дорученням. Ця сума відповідає кількості витраченого часу, необхідного для вчинення наданих послуг з правничої допомоги.

Відповідач підтримав заперечення проти позову, викладені ним у відзиві. Додатково пояснив, що в період, коли нібито укладено кредитний договір, він мав фінансові труднощі і брав у позику кошти в кредитних установах, проте не пам`ятає, щоб підписував з ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» Договір про споживчий кредит №31223 25 вересня 2019 року. Вважає, що позивач не надав суду належних доказів та не довів укладення ним зазначеного договору. Оглянутий в суді оригінал договору та заяву на видачу кредиту вважає не оригіналами, а якісними сканкопіями. Заперечив наявність у нього рахунку в АТ «Сенс Банк» та отримання на нього кредитних коштів, а також заперечив часткове погашення процентів по кредитному договору. Вважає, що такі дії могли бути проведені іншими особами для того, щоб збільшити заборгованість за кредитом та стягнути з нього кошти. Стосовно вимог про стягнення витрат на правничу допомогу вказав, що вважає 9000,00 грн. необгрунтованою та завищеною, оскільки представник не виконав роботу, яка ним зазначена в акті виконаних робіт.

На запитання суду відповідач вказав, що договір містить його дійсні персональні дані, окрім номеру телефону. Як у кредитора з`явились його особисті документи та персональні дані йому не відомо. Про те, щоб писав заяву на видачу кредиту не пам`ятає. Коштів від ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДІПЛЮС» не отримував.

У судовому засіданні 29.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 08.08.2025 (з урахуванням вихідних днів). У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, оголошення рішення відкладено на 18.08.2025.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 25 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» Заяву на видачу кредиту в розмірі 5000 грн. 25 вересня 2019 року між ними було укладено Договір про споживчий кредит №31223, відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 5000 грн. Пунктом 1.3 договору визначений строк кредиту - 15 днів з 25.09.2019 по 10.10.2019. Плата за користування кредитом встановлюється у вигляді фіксованої ставки в розмірі 2,00%, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначеним в п.1.3 договору, що дорівнює 730,00% річних. Зазначена ставка застосовується до моменту настання терміну (дати) повернення кредиту, визначеного п.1.4 Договору, тобто до 10.10.2019. При порушенні строку повернення кредиту позичальник повинен сплатити на користь Кредитодавця пеню в розмірі визначеному п.4.1 Договору за кожен день прострочення, що складає 3,5% від суми прострочених зобов`язань. При цьому, пеня не може перевищувати 50 відсотків від суми отриманого позичальником кредиту.

Відповідно до п.2.1 Договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику після підписання цього договору, шляхом безготівкового зарахування на рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у банку: код банку 300346 - ПАТ Альфа-Банк.

Пунктом 5.5 Договору передбачена пролонгація строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, яку має право ініціювати позичальник, сплативши суму пені та/або процентів, які існують на дату продовження кредиту.

Сторонами погоджено Графік платежів (Додаток №2 до кредитного договору), відповідно до якого визначена єдина планова дата чергового платежу 10.10.2019, загальний розмір платежу - 6500,00 грн.

У пункті 6.1 Договору зазначено, що позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма умовами цього Договору, а також із Правилами надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, затверджених кредитором та розміщених на сайті кредитора (finx.com.ua) в момент укладення цього Договору.

Даний Договір укладено в письмовій формі та підписано власноручним підписом позичальника ОСОБА_1 .

На підтвердження виконання договору кредитором позивач надав суду копію платіжного доручення №CRD_115967 від 25 вересня 2019 року, з якого вбачається, що ТОВ ФК Кредіплюс перерахувало ОСОБА_1 кошти у сумі 5000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Сенс Банк». Призначення платежу: надання фінансового кредиту згідно кредитного договору №31223 від 25.09.2019. Без ПДВ.

З наданої суду інформації АТ «Сенс Банк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , відкрито картковий рахунок № НОМЕР_4 (валюта українська гривня), картка до рахунку № НОМЕР_5 . З виписки по зазначеному рахунку за період з 25.09.2019 по 30.09.2019 вбачається, що 25.09.2019 на рахунок останньому було перераховано кошти ТОВ ФК Кредіплюс у сумі 5000,00 грн., призначення платежу: надання фінансового кредиту згідно кредитного договору №31223 від 25.09.2019. Без ПДВ..

Згідно Картки обліку виконання договору 31223 складеної первинним кредитором ТОВ «ФК «Кредіплюс» відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 5000 грн. 25.09.2025, сплатив 10.10.2019 кошти у сумі 1500,00 грн., 10.11.2019 - 400,00 грн., 15.11.2019 - 500,00 грн. З картки вбачається, що у період з 26.09.2019 по 27.02.2020 ТОВ «ФК «Кредіплюс» проводилось щоденне нарахування процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2% від суми кредиту. Загальна сума нарахованих процентів склала 13100,00 грн. У період з 26.10.2019 по 08.11.2019 було нараховано пеню на загальну суму 2450,00 грн. Всього на 27.02.2019 заборгованість за даним кредитним договором склала 20550,00 грн.

Також, судом встановлено, що 27.02.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Вердикт-Капітал було укладено Договір відступлення права вимоги №2702-20/01, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором №31223 щодо відповідача.

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 27.02.2020, підтверджує факт переходу від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги заборгованості.

Відповідно до реєстру боржників від 27.02.2020 до Договору відступлення права вимоги (рядок 68), ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 20550,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума виданого кредиту; 13100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2450,00 грн. - пеня.

Разом з тим, згідно наданого ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості за Договором №31223 станом на 28.12.2022 заборгованість відповідача становить 21799,22 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума виданого кредиту; 13100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2450,00 грн. - пеня, 299,17 грн. - нараховані 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, 950,05 грн. - інфляційні збитки за користування грошовими коштами відповідно до ст.625 ЦК України.

Крім того, 28.12.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №28-12/2022.

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 28.12.2022, підтверджує факт переходу від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» права вимоги заборгованості.

Відповідно до змін в реєстрі боржників до договору відступлення права вимоги №28-12/2022, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21799,22 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума виданого кредиту; 13100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2450,00 грн. - пеня, 1249,22 грн. - відповідальність за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України.

За наданим ТОВ «Коллект Центр» розрахунком заборгованості, станом на 06.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 24040,75 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума виданого кредиту; 16590,75 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2450,00 грн. - пеня.

Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не надано.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, що регулюють дані правовідносини та висновки суду

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи суд встановив, що спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права вимоги до відповідача у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

За твердженням позивача таке право вимоги він набув на підставі договору відступлення права вимоги.

На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви копії договорів відступлення права вимоги, укладених між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Капітал», а також між ним та ТОВ «Вердикт Капітал», акти приймання-передачі реєстрів прав вимог, акти зарахування зустрічних вимог, а також Витяги з реєстру боржників, які є додатком до цих договорів, та платіжні доручення про здійснену оплату за право вимоги за договорами відступлення права вимоги.

Виходячи зі змісту вказаних доказів суд дійшов висновку про те, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах.

За твердженням позивача відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору в цій справі.

Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 кредитний договір.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що він не підписував кредитний договір, оскільки ним не надано доказів на спростування того, що наявний в кредитному договорі №31223 від 25.09.2019 особистий підпис позичальника належить не йому. Зазначений договір підписаний обома сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, та при його укладенні ОСОБА_1 не заперечував щодо його умов, про що свідчить його особистий підпис у ньому. При цьому, позивачем не заявлялося клопотання про проведення почеркознавчої експертизи щодо належності йому чи іншій особі підпису на кредитному договорі. Умовами договору також визначено права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін за порушення зобов`язань за договором та інші умови.

Окрім того, суд зауважує, що зазначені в договорі персональні дані позичальника (ПІБ, РНОКПП, дата народження, паспортні дані, місце реєстрації) повністю відповідають персональним даним відповідача ОСОБА_1 . В матеріалах справи відсутні будь-які докази незаконного заволодіння кредитором персональними даними відповідача.

Щодо тверджень відповідача про відсутність у представника ТОВ «ФК «Кредіплюс» повноважень на укладення Договору про споживчий кредит №31223 від 25.09.2019, суд зазначає про таке.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя цієї статті).

Суд вважає необгрунтованими твердження відповідача про нікчемність правочину з підстав, що особа, яка підписала договір від імені ТОВ «ФК «Кредіплюс» Доліненко не була уповноважена на його підписання та до договору не було надано довіреність. Матеріалами справи підтверджено, що кредитор ТОВ «ФК «Кредіплюс» схвалив укладення даного договору його представником, виконавши його умови та здійснивши перерахування коштів у сумі 5000,00 грн. на рахунок відповідача. Дана обставина підтверджується матеріалами справи, а саме: копією платіжного доручення №CRD_115967 від 25 вересня 2019 року та випискою наданою АТ «Сенс Банк» з карткового рахунку № НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з якої вбачається, що 25.09.2019 на цей рахунок надійшли кошти від ТОВ «ФК «Кредіплюс» у сумі 5000,00 грн. Також з виписки вбачається, що власник рахунку даними коштами користувався.

Окрім того, частиною першою ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено право споживача протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Доказів того, що відповідач скористався зазначеним правом, він суду не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів на підставі належних та допустимих доказів факт укладення 25.09.2019 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №31223 та погодження сторонами кредитного договору умов про розмір та порядок отриманого кредиту, нарахування процентів за користування ним, строк кредитування та порядок пролонгації, а також умови повернення отриманих у позику грошей, плати за користування ними та відповідальність за неналежне виконання умов договору.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на належний йому рахунок і тому у нього виникло зобов`язання повернути їх у розмірах та у строки, зазначені в кредитному договорі.

Щодо розміру заборгованості за кредитним договором суд зазначає про таке.

На підтвердження факту невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач надав до суду розрахунки заборгованості, які містять відомості про здійснені нарахування, суму заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами та пенею.

Позивач надав такі розрахунки, що здійснені первісним кредитором ТОВ «ФК «Кредіплюс», а також розрахунки, які здійснені ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем.

З вказаних розрахунків суд встановив, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 20550,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума виданого кредиту; 13100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2450,00 грн. - пеня. В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» надало розрахунок заборгованості за Договором №31223 станом на 28.12.2022 заборгованість відповідача становить 21799,22 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума виданого кредиту; 13100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2450,00 грн. - пеня, 299,17 грн. - нараховані 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, 950,05 грн. - інфляційні збитки за користування грошовими коштами відповідно до ст.625 ЦК України. Саме в такому розмірі 28.12.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржника Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр». За наданим ТОВ «Коллект Центр» розрахунком заборгованості, станом на 06.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 24040,75 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума виданого кредиту; 16590,75 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2450,00 грн. - пеня. Тобто, заборгованість за кредитним договором збільшена позивачем в частині нарахованих процентів.

З огляду на вказане суд зазначає, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зі змісту договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами, які відповідач уклав з первісним кредитором, позивач не набув права здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги в нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Отже, у спірних правовідносинах договорами відступлення права вимоги визначено певну грошову суму заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на час укладання договорів відступлення права вимоги з первісним кредитором, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором. Саме цю суму після укладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором може вимагати сплатити позивач.

Окрім цього, суд встановив, що кредитний договір був укладений між відповідачем та первісним кредитором зі строком кредитування 15 днів.

Водночас, відповідно до умов договору, укладеного відповідачем з ТОВ «ФК «Кредіплюс», визначено, що плата за користування кредитом встановлюється у вигляді фіксованої ставки в розмірі 2,00%, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначеним в п.1.3 договору, що дорівнює 730,00% річних. Зазначена ставка застосовується до моменту настання терміну (дати) повернення кредиту, визначеного п.1.4 Договору, тобто до 10.10.2019. Поряд з тим, пунктом 5.5 Договору передбачена пролонгація строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, яку має право ініціювати позичальник, сплативши суму пені та/або процентів, які існують на дату продовження кредиту.

Отже, умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

При цьому суд бере до уваги те, що позивачем надано картку обліку виконання договору 31223 підписану директором ТОВ «ФК «Кредіплюс» (первісним кредитором), з якої вбачається, що 10.10.2019 по даному договору позичальником було сплачено кошти у сумі 1500,00 грн., що відповідають розміру процентів, нарахованих за користування кредитом на зазначену дату. Тобто, позичальник виконав вимоги п.5.5 Договору щодо пролонгації строку користування кредитом, чим ініціював продовження кредитування на 15 днів.

Аналіз змісту договору та приписів чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що термін користування кредитними грошима розпочався 25 вересня 2019 року та закінчився 25 жовтня 2019 року (15 днів строку кредитування + 15 днів збільшення строку кредитування у зв`язку з продовженням користування коштами).

Отже, сума заборгованості за нарахованим процентами в межах вказаного строку, виходячи з розміру процентів, узгодженого укладеними між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «ФК «Кредіплюс» становить 3000,00 грн. При визначенні суми заборгованості за процентами по кредиту, суд враховує, що позичальник сплатив первісному кредитору - 10.10.2019 кошти у сумі 1500,00 грн., 10.11.2019 - 400,00 грн., 15.11.2019 - 500,00 грн., всього - 2400,00 грн., які з урахуванням черговості платежів, визначеної у п.2.3.4 Договору зараховуються судом, як сплачені проценти. Тобто, заборгованість за процентами складає 600,00 грн.

Також стягненню на користь позивача підлягає пеня у розмірі 2450,00 грн., нарахована первісним кредитором на підставі п.4.1 Договору.

Отже, всього за кредитним договором підлягає стягненню сума у розмірі 8050,00 грн. (5000,00 грн - тіло кредиту, 600,00 грн. - проценти, 2450,00 грн. - пеня).

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, згідно з яким вона відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Аналіз наведених норм права та встановлених судом фактичних обставин справи свідчить про те, що нарахована первісним кредитором сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги та в подальшому, суперечить умовам цього договору та є такою, що нарахована поза межами його дії, а тому не підлягає задоволенню судом.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази того, що відповідач не повернув у добровільному порядку отримані та використані кошти, відмовився від виконання зобов`язань за договором в односторонньому порядку, що потягло невиконання його умов, внаслідок чого утворилась заборгованість та порушено права позивача, суд приходить до висновку про те, що така заборгованість підлягає стягненню судом з відповідача на користь позивача у судовому порядку.

Отже, наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Всього стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 8050,00 грн.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 799,39 грн (33% від заявлених позовних вимог).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач у позовній заяві зазначив про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої зазначеної статті встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

Так, витрати понесені позивачем на правничу допомогу підтверджуються наявними в матеріалах справи документами: Договором про надання правової допомоги № 02-09/2024-8 від 02 вересня 2024, укладеного ТОВ «Коллект Центр» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ; Заявкою на надання юридичної допомоги № 23 від 01листопада 2024 року; Витягом з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024; тарифами на послуги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , копією платіжної інструкції № від 13.12.2024.

Отже, з вказаних вище документів вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» отримав послуги у ФОП ОСОБА_2 , де відповідачем є ОСОБА_1 на загальну суму в розмірі 9000,00 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надала позивачу послуги з правничої допомоги, як адвокат.

За таких обставин, суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу не є судовими витратами в розумінні ст.137 ЦПК України і тому відсутні підстави для відшкодування цих витрат відповідачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8050,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 799,39 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальність «Коллект Центр», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, .

Повне судове рішення складене 18.08.2025

Суддя О. А. Сомок