печерський районний суд міста києва
Справа № 2-48/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання: Колесник А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката Серебрянікова Віктора Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 на рішення органу ДВС про відмову зняти арешти,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року адвокат Серебряніков Віктор Євгенович в інтересах ОСОБА_1 (далі - Скаржник, Боржник) звернувся до суду зі скаргою на рішення органу ДВС про відмову зняти арешти та просив суд визнати неправомірною відмову начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Юрія Олександровича у знятті арештів з майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у виконавчих провадженнях за номерами НОМЕР_2,НОМЕР_3. Зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Юрія Олександровича усунути порушення шляхом винесення постанови про зняття арештів з майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у виконавчих провадженнях за номерами НОМЕР_2,НОМЕР_3. Зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Юрія Олександровича усунути порушення шляхом реєстрації припинення обтяжень майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 2594936, 12746962 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером НОМЕР_2. Судові витрати покласти на орган державної виконавчої служби.

У обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_1 є боржником за виконавчим листом про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» грошових коштів.

Стягувач неодноразово пред`являв виконавчий лист до виконання, проте у 2019 та 2020 роках звернувся до державного виконавця із проханням повернути йому виконавчий лист. У 2022 році державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачеві на підставі його заяви. Повторно виконавчий документ на примусове виконання не надходив. Наприкінці 2024 року боржник звернувся до органу ДВС із заявою про зняття арештів, проте йому було відмовлено із загальним посиланням на законодавство. Боржник вважає таку відмову неправомірною, а тому звертається до суду з цією скаргою.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте подав до суду заяву про розгляд скарги без його участі та скаржника, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник ДВС в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За наведених обставин враховуючи скороченні строки розгляду скарги, суд визнав можливим розглянути скаргу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 448 ЦПК України встановлено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20.04.2011 у цивільній справі № 2-48/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарної заборгованості за кредитним договором були задоволені частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 440 389,27 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 598,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 112,80 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 500 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 102,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7,20 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02.02.2012, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 07.03.2012, рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову: стягнуто з ОСОБА_1 як солідарного з ТОВ «Миргородм`ясопром» боржника на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 409 476,17 грн; стягнуто з ОСОБА_1 як солідарного з ТОВ «Миргородм`ясопром» боржника на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 409 476,17 грн; стягнуто з ОСОБА_2 як солідарного з ТОВ «Миргородм`ясопром» боржника на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 500 000,00 грн;стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 566,66 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 40,00 грн - з кожного.

Печерський районний суд міста Києва на виконання рішення апеляційного суду видав три виконавчі листи від 27.04.2012 №2-48/11 - по одному на кожного відповідача (боржника), зокрема й на ОСОБА_1 .

Останнє виконавче провадження по виконавчому листу щодо ОСОБА_1 знаходилося на виконанні у Печерському ВДВС ЦМУЮ МЮ (м. Київ) за номером НОМЕР_4.

22.07.2019 року «Дельта Банк» звернувся до відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа та авансового внеску. 04.02.2020 стягувач повторно звернувся із такою заявою.

14.01.2022 державний виконавець Печерського ВДВС ЦМУЮ МЮ (м. Київ) виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його заяви, а постанову про стягнення виконавчого збору виділив в окреме провадження.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2024 у справі №640/4667/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, зокрема: визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Печерського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14.01.2022 про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до матеріалів справи інші виконавчі провадження щодо боржника не здійснюються.

Закон України від 02.06.2016 № 1404-У11 і «Про виконавче провадження» (далі - Закон про виконавче провадження) встановлює, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві, зокрема на підставі його заяви, арешти з майна знімаються (п. 1 ч. 1, ч. З ст. 37).

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено, що за боржником зареєстровані обтяження, які на цей час не припинені, зокрема: номер запису про обтяження в ДРРПНМ 2594936 (спеціальний розділ), зареєстроване на підставі постанови ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві від 28.12.2012 № НОМЕР_2; номер запису про обтяження в ДРРПНМ 12746962 (спеціальний розділ), зареєстроване на підставі постанови ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві від 11.12.2015 № НОМЕР_3; реєстраційний номер обтяження в ЄРЗВОНМ 13461554, зареєстроване на підставі постанови ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві від 28.12.2012 № НОМЕР_2.

У відповідь на адвокатський запит відділ ПВР УЗПВР у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) уточнив, що за відповідними номерами у відділі дійсно знаходились виконавчі провадження, матеріали яких наразі знищені, а саме: виконавче провадження НОМЕР_5 по виконавчому листу №2/48/11, виданого 27.04.2012 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 як солідарного з ТОВ «Миргородм`ясопром» боржника 7 409 476,17 грн на користь ПАТ «Дельта Банк»; виконавче провадження НОМЕР_6 по виконавчому листу №2-48/11, виданого 27.04.2012 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 як солідарного з ТОВ «Миргородм`ясопром» боржника 7 409 476,17 грн на користь ПАТ «Дельта Банк».

Отже, усі три записи про обтяження пов`язані єдиною підставою їх внесення - виконавчим листом Печерського районного суду міста Києва від 27.04.2012 № 2-48/11.

З метою припинення обтяжень боржник звернувся із заявою про зняття арештів до Печерського ВДВС ЦМУЮ МЮ (м. Київ) - як до органу ДВС, в якому востаннє знаходилося виконавче провадження.

У відповідь Печерський ВДВС ЦМУЮ МЮ (м. Київ) повідомив, що оскільки обтяження реєструвалися іншим органом ДВС - ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві, для зняття арештів потрібно звертатися до правонаступника останнього.

У зв`язку з цим боржник звернувся із заявою про зняття арештів до відділу ПВР УЗПВР у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ).

Відділ листом від 12.05.2025 відмовив зняти арешти із посиланням на абз. 5 п. 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. З ст. 37 Закону про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачеві, зокрема на підставі його заяви, арешти з майна знімаються. Застосування цієї норми не залежить від того, в якому саме виконавчому провадженні по виконанню того самого виконавчого документа був накладений арешт.

Враховуючи, що у виконавчому проваджені НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 27.04.2012 №2-48/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі його заяви, перешкод для зняття арештів з майна боржника, що накладені у «попередніх» виконавчих провадженнях, немає.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власних володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 Цивільного кодексу України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11, п. 3 ч. 1 ст. 18, ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката Серебрянікова Віктора Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 на рішення органу ДВС про відмову зняти арешти - задовольнити частково.

Зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Юрія Олександровича усунути порушення шляхом винесення постанови про зняття арештів з майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у виконавчих провадженнях за номерами НОМЕР_2,НОМЕР_3..

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Соколов