УХВАЛА

19.08.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Перекупка І.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника заяву представниці ОСОБА_1 адвоката Веремій Тетяни Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Веремій Тетяни Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та перебування жінки на утримані чоловіка, -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2025 до Богунського районного суду м. Житомира від представниці позивачки надійшла позовна заява, в якій просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 21.09.2016 року до дня смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 01.12.2021 року до дня смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з позовною заявою представницею позивачки подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій остання просить забезпечити позов шляхом заборони Міністерству оборони Українивичняти дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце загибелі с. Кліщіївка, Бахмутський р-н, Донецька обл.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову у даній справі являється встановлення факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту утримання від яких залежить виникнення особистих та майнових прав позивачки, зокрема права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Право на отримання вказаних виплат має також мати загиблого - ОСОБА_2 . Проте остання категорично заперечує проти отримання позивачкою одноразової грошової допомоги, в зв`язку із чим позивачкою до суду подано позов про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та перебування жінки на утриманні чоловіка.

Спір між сторонами виник з приводу встановлення вказаних фактів та права на призначення одноразової грошової допомоги, тому якщо не забезпечити позов, в майбутньому це може вплинути на виконання рішення по справі та отримання законної частки одноразової грошової допомоги позивачкою.

Даний позов пред`явлений ОСОБА_1 з тим, щоб захистити своє право на отримання виплат та допомог (у тому числі одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця та пенсії у зв`язку із втратою годувальника). Відсутність рішення суду про встановлення даного факту унеможливлює призначення та виплату таких виплат та допомог, а також пенсії в майбуньому.

Міністерством оборони України здійснюються виплати усіх обов`язкових платежів, пов`язаних із загибеллю ОСОБА_3 , які передбачені ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі за її отриманням звертаються інші особи, які мають право на неї, питання перерозподілу такої допомоги між особами, які мають право на неї, вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку.

У разі задоволення даного позову коло осіб, які мають право на вказані вище виплати може зрости, адже згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

У разі невжиття заходів забезпечення позову інтереси позивачки буде в майбутньому складно захистити та фактично буде породжено новий спір між сторонами, а можливо будуть складнощі в стягненні відповідних коштів з відповідачкою. Тому, вважає, шо у даному випадку є всі підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України до вирішення спору в судовому порядку вчиняти дії щодо нарахування та виплат відповідачу у справі одноразової грошової допомоги у зв`язку загибеллю ОСОБА_3 . Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки виплата одноразової допомоги буде лише призупинена на короткий час до вирішення даної справи по суті.

Дослідивши заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 в особі представника адвоката Веремій Т.М. звернулася до суду з позовом, в якому просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 21.09.2016 року до дня смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 01.12.2021 року до дня смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з тим, заява про забезпечення позову визвана тим, що на думку заявниці та її представниці, невжиття заходів забезпечення позову в подальшому ускладнить вирішення питання щодо отримання нею одноразової грошової допомоги, що виходить за межі позовних вимог.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20грудня 1991року №2011-XII (далі-Закон № 2011-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 16-1 цього Закону, у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Тобто, у разі наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, зобов`язаний призупинити її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Частина друга статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» містить вимогу щодо зупинення виплати одноразової грошової допомоги у разі наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у даній справі є третьою особою та в подальшому при отриманні копії ухвали про відкриття провадження у справі з урахуванням вимог ч. 2 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» орган, уповноважений призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги зобов`язаний зупинити вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61- 7314св19) зазначено, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачкою та її представником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття такого заходу забезпечення як заборону Міністерству оборони України вчиняти дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час захисту Батьківщини, може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по даній справи.

За таких обставин, заявлені вимоги щодо забезпечення позову є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.149-150, 153, 259, 268 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представниці ОСОБА_1 адвоката Веремій Тетяни Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Веремій Тетяни Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та перебування жінки на утримані чоловіка, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня повного складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя І.Г. Перекупка