Справа № 191/713/25
Провадження № 2/191/371/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря Омельченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту №07941-04/2024, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 5500,00 грн. на строк 120 днів і зобов`язався повернути кредитодавцю суму отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.8 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Кредитні кошти були надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів в позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит», які розміщені на сайті кредитодавця. Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтвердив що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення кредитного договору. 25 липня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №25072024 відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором №07941-04/2024 від 05 квітня 2024 року, укладеним між ТОВ «Аванс Кредит» і ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Пунктом 1.1 Договору факторингу передбачено, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №25072024 від 25 липня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 20900,00 грн., з якої сума заборгованості за основною сумою боргу складає 5500,00 грн.; сума заборгованості за відсотками складає 15400,00 грн. Отже, позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №07941-04/2024 від 05 квітня 2024 року, який був укладений між первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» і ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 20900,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Крім того, 16 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 був укладений договір позики №2855644, згідно умов якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а останній зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів в день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Сума позики становить 4500,00 грн., строк позики 20 днів, процентна ставка (базова)/день 1,00 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 % за день, пеня 2,70 % за день. Підписанням договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений на сайті позикодавця щодо наданих йому послуг, що передбачено ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Договір позики укладений в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14 червня 2021 року між ТОВ «І Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №14/06/21, у пункті 1.1 якого передбачено, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Реєстру боржників №29 від 19 серпня 2024 року до вказаного Договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 14400,00 грн., з якої сума заборгованості за основною сумою боргу складає 4500,00 грн.; сума заборгованості за відсотками складає 900,00 грн.; сума заборгованості за пенею складає 9000,00 грн. Отже, позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов договору позики №2855644 від 16 квітня 2024 року, який був укладений між первісним кредитором ТОВ «І Безпечне агенство необхідних кредитів" і ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 14400,00 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві зазначив можливість розгляду справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча неодноразово викликався в судові засідання і отримував повідомлення про виклик, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту №07941-04/2024, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 5500,00 грн. на строк 120 днів і зобов`язався повернути кредитодавцю суму отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.8 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Кредитні кошти були надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

Підписанням вказаного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів в позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит», які розміщені на сайті кредитодавця. Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтвердив що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил.

25 липня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №25072024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором №07941-04/2024 від 05 квітня 2024 року, укладеним між ТОВ «Аванс Кредит» і ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Пунктом 1.1 Договору факторингу передбачено, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №25072024 від 25 липня 2024 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20900,00 грн., з якої сума заборгованості за основною сумою боргу складає 5500,00 грн.; сума заборгованості за відсотками складає 15400,00 грн.

Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано.

Крім того, судом встановлено, що 16 квітня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 був укладено договір позики №2855644, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Як слідує зі змісту п.1 Договору, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

У п.2.1, 2.2 вказаного договору позики зазначено, що сума позики становить 4500,00 грн., строк позики 20 днів, процентна ставка (базова)/день 1,00 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 % за день, пеня 2,70 % за день.

Пунктом 4 Договору встановлено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором.

Крім того, п. 5.1. та 5.2 Договору встановлено, що позичальник ознайомився на сайті позикодавця з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

14 червня 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне вгенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №29 від 19 серпня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14400,00 грн., з яких: 4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 900,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 9000,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики загальна сума заборгованості відповідача становить 14400,00 грн., з яких: 4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 900,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 9000,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст.3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція- відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі кредитного договору, такий договір підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений йому на електронну пошту.

За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем кредитних договорів із дотриманням вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Аванс Кредит» та Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» свої зобов`язання за вищевказаними договорами виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись грошовими коштами на умовах, передбачених договорами. Зазначені договіри є чинними та підлягають виконанню сторонами.

Факт отримання грошових коштів від ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Водночас матеріали справи не містять відомостей, що станом на момент укладення договору факторингу №25072024 від 25 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до нового кредитора перейшло право грошової вимоги первісного кредитора до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 07941-04/2024 від 05 квітня 2024 року на дату відступлення прав вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом.

Так, договір факторингу №25072024, доданий до матеріалів справи, укладений між ТОВ «Аванс Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 25 липня 2024 року.

Пунктом 1.1 Договору факторингу передбачено, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №25072024 від 25 липня 2024 року, тому суд вважає, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №07941-04/2024від 05 квітня 2024 від первісного кредитора - ТОВ «Аванс Кредит».

Наявний у справі реєстр прав вимог, де боржником зазначено ОСОБА_1 , сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами, крім реєстру, є докази на підтвердження оплати за договором факторингу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження позивача про набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором №07941-04/2024 від 05 квітня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» у зв`язку з укладенням договору факторингу між ТОВ «Аванс Кредит» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» за зобов`язаннями відповідача не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вказаним кредитним договором є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 05 квітня 2024 року між ним і ТОВ «Аванс Кредит».

Оскільки, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» перехід права вимоги за кредитним договором не доведений, відповідач ОСОБА_1 не може нести відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором - ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

Також матеріали справи не містять відомостей, що станом на момент укладення договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до нового кредитора перейшло право грошової вимоги первісного кредитора до боржника ОСОБА_1 за договором позики №2855644 від 16 квітня 2024 на дату відступлення прав вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом.

Так, договір факторингу №14/06/21, доданий до матеріалів справи, укладений між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14 червня 2021 року.

Згідно з п.1.1. Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, тому суд вважає, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №2855644від 16 квітня 2024 від первісного кредитора - ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів».

Наявний у справі реєстр прав вимог, де боржником зазначено ОСОБА_1 , сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами, крім реєстру, є докази на підтвердження оплати за договором факторингу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження позивача про набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями відповідача за договором позики №2855644 від 16 квітня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» у зв`язку з укладенням договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідний кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» за зобов`язаннями відповідача не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання позики.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вказаними договорами є неналежним позивачем, оскільки позивачем перехід права вимоги за договорами не доведений, а тому відповідач ОСОБА_1 не може нести відповідальність за неналежне виконання зобов`язання перед новим кредитором - ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Керуючись .ст.11, 12, 13, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і договором позики відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Я. Ю. Костеленко