Провадення № 2-з/357/54/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" серпня 2025 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єфремової Ірини Іванівни про забезпечення позову до подання позову, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2025 року адвокат Єфремова І.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила: забезпечити позов про поновлення батьківських прав, який буде подано до 23 серпня 2025 року; заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виїжджати з території України разом із неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили; направити ухвалу суду для виконання до Державної прикордонної служби.

Заява мотивована тим, що 29 грудня 2023 року рішенням Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час, готується позовна заява про поновлення в батьківських правах ОСОБА_1 . Оскільки позовна заява має значний обсяг доказів, що потребує певного часу для їх опрацювання, позовна заява про поновлення батьківських прав буде подана протягом 10 днів. На даний час батько дитини, користуючись рішенням суду, отриманим для оформлення відстрочки від мобілізації, активно перешкоджає матері дитини у спілкуванні із дитиною, а також є ризик вивезення дитини за межі України, що значно ускладнить виконання рішення, в разі поновлення ОСОБА_1 у батьківських правах. Предметом позову, який буде подано протягом 10 днів, є поновлення ОСОБА_5 у батьківських правах відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час перебуває у батька ОСОБА_2 . Участь матері у вихованні дитини є дійсною протягом усього часу з моменту винесення рішення Сквирським районним судом, який розглядав справу із порушенням правил підсудності. До Заяви про забезпечення позову додається лише частина документів щодо участі матері у виховані своєї дочки. Інші документи перебувають у процесі отримання та опрацювання. Під час воєнного стану в Україні діють суворі обмеження на виїзд чоловіків віком від 18 до 60 років. Проте у законодавстві передбачено низку винятків. Один із них - це право на виїзд для чоловіків, які самостійно виховують дитину до 18 років. Маючи відстрочку від мобілізації і рішення суду про позбавлення матері дитини батьківських прав, ОСОБА_2 має право на виїзд за кордон, як батько, який самостійно виховує дитину до 18 років, а так, може перетнути кордон, та вивезти дитину за межі України, що вподальшому ускладнить виконання рішення щодо поновлення батьківських прав та створить суттєві перешкоди у поверненні дитини до матері. Крім того, зумовить значний процес повернення дитини в Україну. Крім того, ОСОБА_2 неодноразово, після розлучення говорить заявниці про те, що вивезе дитину з України, щоб мати зовсім не бачилась із дитиною. Таким чином, реалізація права позивача в подальшому виконанні Рішення суду, може бути ускладнена новими позовами. Забезпечити виконання рішення в майбутньому можливо буде лише в разі застосуванням засобу забезпечення виконання, а саме шляхом заборони ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 виїжджати з території України разом із неповнолітньою?дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили. Цей захід забезпечення позову дозволить уникнути вивезення дитини - ОСОБА_3 за межі України.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2025 р. головуючим суддею по справі було визначено суддю Кошеля Б. І.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з ч.1ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведених процесуальних норм розгляд заяви про забезпечення позову здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихстаттею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Щодо забезпечення позову шляхом обмеження права виїзду з дитиною за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду 14 лютого 2022 року у справі № 754/7569/21 зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц та від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц викладено правовий висновок, що суди відповідно до статей 149,150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом. Аналіз вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 263/989/21.

Отже, зазначений спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам ст.150 ЦПК України, а тому заява про забезпечення позову є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єфремової Ірини Іванівни про забезпечення позову до подання позову, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційної інстанції безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутніми в судовому засіданні при оголошенні ухвали мають право на її оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Б. І. Кошель