ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 462/6374/23

провадження № 61-2582св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Залізничнарайонна адміністрація Львівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Кусь Юрій Орестович, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року у складі судді Постигач О. Б., присяжних: Шимчак Р. С., Осиповської Н. І., та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересована особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, в якій просив:

визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним з моменту набрання законної сили рішенням суду;

встановити опіку та призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначав, що він та його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Батько є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново, має загальне захворювання, йому дозволена лише легка праця під стороннім контролем в домашньому господарстві, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК № 296770 та іншими долученими до заяви медичними документами. За станом здоров?я батько потребує постійного контролю з боку сторонніх осіб, є обмеженим до самообслуговування, здатності спілкування та контролювання своєї поведінки. Захворювання ОСОБА_2 призводить до того, що він не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійної сторонньої допомоги та нагляду. Крім того, батько протягом тривалого часу перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Зокрема, згідно виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 172 В/2019 ОСОБА_3 завершив курс лікування, однак в стані пацієнта не спостерігається вираженої позитивної динаміки, в клінічній картині домінують прояви психоорганічного синдрому з вираженими емоційно - вольовими порушеннями, критика до яких в пацієнта недостатня. Потребує сторонньої опіки, догляду.

Зазначав, що по суті заявник повністю здійснює догляд за батьком, контролює його в побуті, оскільки останній страждає на психічне захворювання, не усвідомлює значення своїх дій і не може керувати ними.

Ураховуючи, що в соціально-побутовому житті ОСОБА_3 не спроможний самостійно вести соціальне та побутове життя, він потребує опіки. При цьому, ОСОБА_2 згідний бути опікуном свого батька.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , визнано недієздатним та встановлено над ним опіку.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

До призначення опікуна недієздатному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладено на орган опіки та піклування - Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено строк дії рішення в частині визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в 2 (два) роки з дня набрання рішенням законної сили.

Задовольняючи вимогу про визнання особи недієздатною, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених вимог мотивоване тим, що подання органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним батьком ОСОБА_3 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення. У вказаному поданні зазначено, що інших повнолітніх родичів, котрі б могли виконувати обов`язки опікуна, немає, однак під час розгляду справи було встановлено, що у недієздатного ОСОБА_3 є ще дочка і жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості нею виконувати опікунські обов`язки над недієздатним батьком суду не надано.

Крім цього, суд звернув увагу на той факт, що психічний стан ОСОБА_3 , згідно наданих виписок КЗ ЛОР «ЛОКПНД» погіршився ще у 2011 році, а другу групу інвалідності ОСОБА_3 було призначено ще у 2019 році, тобто ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє тривалий час. Проте, заявник ОСОБА_2 виявив бажання стати опікуном свого батька лише зараз, під час проведення загальної мобілізації, яка оголошена у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України.

За таких обставин суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення заяви в частині призначення заявника опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , а висновок органу опіки та піклування щодо можливості призначення його опікуном суд першої інстанції оцінив як такий, що винесений передчасно, без повного дослідження всіх обставин, та ґрунтується виключно на даних отриманих від заявника.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Кусь Ю. О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу адвоката Кусь Ю. О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишено без задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24 лютого 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кусь Ю. А., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року, у якій просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про призначення його опікуном над ОСОБА_3 та ухвалити в ційчастині нове судове рішення, яким вказану вимогу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів попередніх інстанційв оскаржуваній частині ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

24 березня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народженнясерії НОМЕР_1 .

Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» від 21 серпня 2023 року № 2173 ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно актів ЛКП «Сигнівка» від 21 серпня 2023 року, від 14 травня 2024 року, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 та довідкою до акту огляду МСЕК від 14 листопада 2019 року.

Згідно виписок-епікризів з історії хвороби КЗ ЛОР «ЛОКПНД» ОСОБА_3 встановлено діагноз: біполярний афективний розлад, змішаний тип, континуальний перебіг, нестійка ремісія на фоні виражених психоорганічних змін у вигляді вираженого психоорганічного синдрому з наростаючим недоумством та вираженими емоційно-вольовими розладами (ініціальний етап хвороби Піка ) з вираженою та стійкою соціально-трудовою дезатаптацією.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 1351 від 13 грудня 2023 року на даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі змішаної деменції, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом потребує опіки.

09 травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Голови Залізничної районної адміністрації із заявою про призначення його опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно подання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06 червня 2024 року № 32-вих-80928 у разі визнання ОСОБА_3 недієздатним, котрий фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , його опікуном слід призначити ОСОБА_2 , котрий зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу № 1426 КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» від 10 листопада 2023 року у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, обмежене самообслуговування, обмежена здатність до спілкування, обмежена здатність контролювати свою поведінку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року та постанова Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про призначення його опікуном над ОСОБА_3 , а тому в іншій частині оскаржувані судові рішення, в силу приписів статті 400 ЦПК України, не є предметом касаційного розгляду.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 рокута постановаЛьвівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року в оскаржуваній частині не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми прав

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина третя статті 294 ЦПК України).

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в порядку окремого провадження.

Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (частина третя статті 296 ЦПК України).

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Системно проаналізувавши зміст зазначених вище норм права, можливо дійти висновку, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (див. постанову Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, при ухваленні рішення у справі дійшов висновку про задоволення заяви в частині визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 рокута постановаЛьвівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року в цій частині в касаційному порядку не оскаржені.

Згідно подання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06 червня 2024 року № 32-вих-80928 у разі визнання недієздатним ОСОБА_3 , котрий фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , його опікуном слід призначити ОСОБА_2 , котрий зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні вимог про призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зазначив, що подання органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним батьком ОСОБА_3 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення. У вказаному поданні зазначено, що інших повнолітніх родичів, котрі б могли виконувати обов`язки опікуна, немає, однак під час розгляду справи було встановлено, що у недієздатного ОСОБА_3 є ще дочка і жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості нею виконувати опікунські обов`язки над недієздатним батьком суду не надано.

Разом із тим, частинами першою, другою статті 294 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув, не встановив особу дочки недієздатного ОСОБА_3 (відносно якої докази в матеріалах справи відсутні), не з`ясував питання щодо можливості вказаної особи здійснювати повноваження опікуна недієздатного ОСОБА_3 та щодо наявності її згоди бути опікуном, дійшовши передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Кусь Юрій Орестович, задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2024 рокута постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про призначення його опікуном над ОСОБА_3 скасувати.

Справу в частині вимог ОСОБА_2 про призначення його опікуном над ОСОБА_3 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов