ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5476/25 Справа № 214/2058/25 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/2058/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач Криворізька центральна окружна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу Криворізької центральної окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року, яка постановлена суддею Малаховською І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Криворізької центральної окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В березні 2025 року заявник звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам, в тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме: нерухоме майно (громадський будинок, окремо розташована нежитлова будівля-торгівельного комплексу) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060) площею 103,1 кв.м.

В обґрунтування заяви вказує, що на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 11 червня 2010 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна площею 1379,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2018 року за вказаною особою на підставі технічного паспорту виданого 09 лютого 2018 року, ТОВ «БТІ ПЛЮС» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, що складається з А-2 - нежитлова будівля, загальною площею - 1379,4 кв.м.; Б-1 - нежитлова будівля, загальною площею - 103,1 кв.м.; В - навіс, загальною площею - 31,0 кв. м. Реєстраційний номер об`єкту нерухомості 110.

26 жовтня 2021 року здійснено поділ вказаного об`єкту нерухомості (номер 110) в результаті чого утворилося два об`єкти нерухомого майна, а саме: нерухоме майно площею 1379,4 кв. м, літ.А-2 окремо розташована нежитлова будівля-торговельного комплексу, І-замощення за адресою: АДРЕСА_1 (номер 060); нерухоме майно площею 103.1 кв. м, літ.Б-1 окремо розташована нежитлова будівля-торговельного комплексу, літ.В-1 навіс, І замощення за адресою: АДРЕСА_1 (номер 060), адресу присвоєно на підставі наказу Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин Виконкому Криворізької міської ради №66-А від 23.09.2019.

Таким чином, нерухоме майно площею 103.1 кв. м, літ.Б-1 окремо розташована нежитлова будівля-торговельного комплексу, літ.В-1 навіс, І замощення за адресою: АДРЕСА_1 (номер 060) було зареєстровано на підставі технічного паспорту, яким визначено, що майно за адресою АДРЕСА_1 складається з А-2 - нежитлова будівля, загальною площею - 1379,4 кв.м.; Б-1 - нежитлова будівля, загальною площею - 103,1 кв.м.; В - навіс, загальною площею - 31,0 кв. м

Листом № 12/26-19/375 від 30 жовтня 2024 року Відділ з питань Державногоархітектурно будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради повідомив, що у Відділі відсутні будь-які документи, що свідчать про прийняття вказаного об`єкту нерухомого майна в експлуатацію.

Також Відділ № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом № 90/299-25 від 21 січня 2025 року повідомив, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 ніколи не формувалася.

Крім цього, проведено огляд вказаного приміщення за участі спеціаліста геодезиста, яким складено технічний звіт з топографо-геодезичних робіт, відповідно до якого спірна нежитлова будівля знаходиться неподалік, однак поза межами земельної ділянки з кадастровим номером :06:408:0014.

Таким чином, встановлено самочинну забудову міста та проведення державної реєстрації права власності на підставі документів, що не є правовстановлюючими.

На підставі наведенного вище заявник просив суд заборонити будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду здійснення поділу та об`єднання того щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме: нерухоме майно (громадський будинок, окремо розташована нежитлова будівля торгівельного комплексу) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060) площею 103,1 кв.м.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року в задоволенні заяви керівника Криворізької центральної окружної прокуратури, який діє в інтересах Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Криворізької центральної окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до заяви про забезпечення прокурор просив заборонити будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме нерухоме майно (громадський будинок, окремо розташована нежитлова будівля-торговельного комплексу) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060) площею 103,1 кв. м. Прокурор зазначав у заяві про забезпечення позову про можливість відчуження відповідачем спірного майна, однак суд першої інстанції безпідставно стверджує, що прокурор не зазначив в заяві яким чином та якими діями відповідача можливо буде ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Зазначає, що з урахуванням того, що відповідач маючи зареєстроване право власності, може відчужити нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 на користь інших осіб, що унеможливить виконання рішення суду та захист порушених прав позивача, оскільки між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою під вказаним самочинно збудованим нерухомим майном, що в свою чергу свідчить про наявність підстав, визначених ст. 149 ЦПК України

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури Хоружко С.Л., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви Криворізької центральної окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено жодних підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор, як на підставу порушених прав послався на те, що самочинне майно зареєстроване за відповідачем, який може здійснити його відчуження на користь третіх осіб, що зробить неможливим ефективний захист прав та інтересів держави в особі Криворізької міської ради, оскільки призведе до необхідності подання нових позовів.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо правомірності набування права власності на нерухоме майно (громадський будинок, окремо розташована нежитлова будівля-торгівельного комплексу) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060) площею 103,1 кв.м., який відповідно до відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстрований за відповідачем.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір щодо нерухомого майна, з`ясувавши обсяг позовних вимог, судова колегія вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі може істотно утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення заяви прокурора та вжиття заходів забезпечення позову на спірну нежитлову будівлю.

Крім цього, вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони відчудження спірного майна не порушує принципу диспозитивності, а сприяє дотриманню принципів співмірності та адекватності вжитого заходу забезпечення позову. Такий захід не позбавляє відповідача права володіння майном, оскільки обмеження розповсюджується лише на право розпоряджання майном в межах заявлених позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.

Враховуючи, що справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької центральної окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, задовольнити частково.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Криворізької центральної окружної прокуратури, який діє в інтересах Криворізької міської ради, до ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме: нерухоме майно (громадський будинок, окремо розташована нежитлова будівля торговельного комплексу) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060) площею 103,1 кв. м.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: