ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4372/25 Справа № 216/5070/24 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Дяченко Д.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон кредит»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року, яке ухвалене суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 13 січня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ТОВ «Слон кредит» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 782532 від 23 грудня 2021 року в розмірі 326 752,54 грн, з яких: 147 911,12 грн - заборгованість по тілу кредиту, 178 841,42 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 901,29 грн, понесені витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністюТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №782532 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 150 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит до 23 грудня 2024 року та сплатити проценти за користування ним.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором та надав 23 грудня 2021 року Позичальнику кредит в порядку, встановленому пунктами 2.1., 2.2.,2.4. та 3.5. Кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням №13725 від 23 грудня 2021 року та банківською випискою.

Позичальник зобов`язався сплачувати тіло кредиту та нараховані проценти за користування ним у відповідності до графіку платежів, наведеному в Додатку № 1 до Кредитного договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідач здійснив виключно два платежі по договору, а починаючи з березня 2022 року не здійснив жодного платежу.

Станом на 21 червня 2024 року заборгованість Відповідача за Кредитним договором складає 326 752,54 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь разом з судовими витратами у справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року в задоволенні позову ТОВ «Слон кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Слон кредит» при ухвалені рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, грубо порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги щодо заборгованості за кредитом у розмірі 326 752,54 грн, сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 12 253,23 грн та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ТОВ «Слон кредит» не є банківською установою, не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку, тому кредитні кошти перераховані саме на зазначені в кредитному договорі реквізити платіжної картки відповідача, у зв`язку з чим, у ТОВ апріорі не може бути жодних виписок про рух коштів по рахунках відповідача.

Посилається на те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права належним чином не дослідив надані надані стороною позивача докази на підтвердження наявності заборгованості, не врахував, що розмір кредитної заборговасті установлюється саме на підставі Кредитного договору та наявних доказів часткової сплати кредиту, не витребував у сторони позивача жодних додаткових доказів чи пояснень, не навів в рішення свій розрахунок кредитної заборгованості, що було процесуальним обов`язком суду.

Щодо подання нового доказу зазначає, що сторона позивача долучає до апеляційної скарги в якості нового доказу розрахунок заборгованості за договором № 722532 від 23 грудня 2021 року, який не подавала до суду першої інстанції саме з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 липня 2024 року № 202/3936/16-ц, що розмір кредитної заборгованості установлюється судом саме на підставі умов договору, вимог закону, доказів сплати/переплати кредиту, чи на підставі висновку експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №782532 про надання споживчого кредиту (а.с. 24-26)

Крім того, 23 грудня 2021 року відповідачем було підписана Паспорт споживчого кредиту з умовами кредитування та порядком повернення кредиту. Відповідно до якої відповідач власним підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних відповідачем умов кредитування (а.с. 31-32).

Факт видачі відповідачу коштів в сумі 120 000,00 грн. підтверджується наданою представниками позивача копією платіжної інструкції №13725 від 23 грудня 2021 року (а.с. 28) та довідками (а.с. 29, 30).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Слон кредит» суд першої інстанції прийшов до того, що до позовної заяви не долучено жодного документу, який би свідчив про наявність заборгованості в розмірі 326 752,54 гривень.

Розрахунки заборгованості, на які посилається представник позивача в позовній заяві, не є первинним документом, який підтверджує користування кредитом, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належним доказом існування боргу.

Суд констатував, що лише виписки з особових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Вважав, що долучена представником позивача «фільтрована виписка за період з 01 листопада 2021 року по 21 червня 2024 року» свідчить лише про отримання відповідачкою кредиту в розмірі 120 000,00 гривень, однак будь-якої інформації щодо погашення заборгованості, руху коштів, розміру заборгованості, тощо, представником позивача не надано.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи встановлено, що 23 грудня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 782532 про надання споживчого кредиту.

Пунктами 1.3., 1.4. вказаного вище договору встановлена сума кредиту (загальний розмір) 150 000,00 грн, строк кредиту - 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 23 грудня 2024 року (включно).

Згідно п. 1.5. договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 75 % річних.

Пунктом 2.1. передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 120 000,00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству у будь-який спосіб; 30 000,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань по оплаті процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Позивачем на виконання умов договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума кредиту в розмірі 120 000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 13725 від 23 грудня 2021 року.

Натомість, доказів виконання відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним договором матеріали справи не містять, що також підтверджується розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем.

Колегія суддів вважає доведеним факт укладення кредитного договору відповідачкою з ТОВ «Слон Кредит», оскільки цей правочин підписаний сторонами, в тому числі відповідачкою (власноручним підписом), крім того, платіжне доручення АТ КБ «ПриватБанк» від 23 грудня 2021 року про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Крім того, є помилковими посилання суду першої інстанції, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, посилання на ненадання ТОВ «Слон кредит» виписки по кредитному рахунку відповідачки, як первинного бухгалтерського документу, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність`визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.

Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.

Оскільки ТОВ «Слон кредит» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідачка не заявляла.

Отже, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду вказаної справи.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ТОВ «Слон кредит», без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням ст. 76, 81, 89 ЦПК України.

Звертаючись із позовом ТОВ «Слон кредит» просило суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором № 782532 від 23 грудня 2021 року у загальному розмірі 326 752,54 грн.

Відповідачкою фактично отримані та використані кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи. В добровільному порядку відповідачка отримані у кредит кошти на користь позивача не повернула, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Слон кредит» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 147 911,12 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до висновків викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Щодо стягнення заборгованості за відсотками апеляційний суд зазначає, що за ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Встановлено, що за договором № 782532 від 23 грудня 2021 року сторони узгодили строк, на який надаються кошти та проценти за користування ними, який становить 1096 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 23 грудня 2024 року.

Кредитні кошти перераховані на рахунок відповідача 23 грудня 2021 року і даний факт встановлено судом.

Також умовами договору визначена відсоткова ставка за користування коштами, а саме фіксована процентна ставка у розмірі 25% за 1 день користування Кредитом.

Перевіривши наведену позивачем в розрахунку суму заборгованості за процентами, згідно умов кредитного договору № 782532 від 23 грудня 2021 року, колегія суддів встановила, що сума заборгованості по процентах становить 178 841,42 грн, яка визначена позивачем.

Отже, розмір заборгованості по відсотках узгоджується із умовами кредитного договору та не спростований відповідачем.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 782532 від 23 грудня 2021 року у загальному розмірі 326 752,54 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 147 911,12 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 178 841,42 грн, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно п. п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено, судовий збір за подачу позову в розмірі 4 901,29 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 7 351,90 грн, а всього 12 253,19 грн, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Слон кредит».

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» заборгованість за договором № 782532 від 23 грудня 2021 року у розмірі 326 752,54 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 147 911,12 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 178 841,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» судовий збір у розмірі 12 253,19 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий

Судді