СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/6341/25
ун. № 754/8140/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі № 754/8140/25 за позовом ОСОБА_2 до судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

29 липня 2025 року до суду надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_1 , в якому вона просить закрити провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач зазначає, що позивач вимагає стягнення моральної шкоди з судді за ухвалення нею судового рішення, з яким він не погоджується. Однак, відповідно до статті 1176 Цивільного кодексу України та частини 11 статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», шкода, завдана судом, відшкодовується державою, а не суддею особисто.

Суд, дослідивши матеріали справи та обставини, на які посилається відповідач, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону № 1402-VIIIсуди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Встановлено, що позивач вимагає стягнення моральної шкоди з судді ОСОБА_1 за ухвалене нею рішення у справі № 754/2732/25, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 1402-VIII суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною першою статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Частиною п`ятою статті 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На спірні правовідносини в частині позовних вимог до судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки ні суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, ні суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2018 року у справі № 61-1091св17, а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 14-90цс18 та від 21 листопада 2018 року у справі № 14-399 цс18 і підстав для відступу від такої позиції не вбачається.

Розглянувши клопотання, суд встановив, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_2 , не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спрямовані на притягнення судді до відповідальності за ухвалене рішення, що суперечить принципам незалежності судової влади. Відповідальність за можливу шкоду, завдану судовим рішенням, несе держава, а не суддя, яка діє від імені держави.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 255, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання судді ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі № 754/8140/25 за позовом ОСОБА_2 до судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко