ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6211/25 Справа № 187/154/25 Суддя у 1-й інстанції - Соловйов І. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гейко Валерій Іванович, на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року у складі судді Соловйова І.М. у цивільній справі № 187/154/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , на предмет визначення йому додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з дати набрання рішенням суду законної сили, обґрунтовуючи це тим, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповів позивачу земельну ділянку. Однак, при зверненні до нотаріуса заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини. Позивач наголошує, що значний період наприкінці 2024 року перебував за межами України та був об`єктивно обмежений у можливості спілкування зі знайомими та близькими за місцем проживання в Україні. Беручи до уваги незначний проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини у грудні 2024 року та його зверненням до нотаріуса 30 січня 2025 року, та враховуючи подання ним заяви про прийняття спадщини невдовзі після повернення з-за кордону 22 січня 2025 року і отримання інформації про смерть спадкодавця, позивач не може реалізувати своє право на спадкування за заповітом, який на його ім`я залишив ОСОБА_3 за життя.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 - задоволено повністю.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 1211,20 грн (а.с.173-178).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , була розпочата приватним нотаріусом на підставі заяви відповідачки, проте, не за місцем розташування земельної ділянки, яка є предметом заповіту. Також у матеріалах спадкової справи відсутні докази того, що нотаріус здійснював виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення, повідомлення у пресі чи направлення запитів до відповідних державних реєстрів. Враховуючи незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини, послідовність дій позивача щодо звернення до нотаріуса та подання позовної заяви про встановлення додаткового строку, суд першої інстанції вважав, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними. Іншого способу захисту свого порушеного права з метою забезпечення права спадкоємця за заповітом на спадщину, окрім як звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач не має.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою через свого представника адвоката Гейка В.І., в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.182-189).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про поважність причин пропуску строку позивачем ОСОБА_2 , встановленого 1270 ЦК України, який сплинув 30 грудня 2024 року, після пропуску якого позивач втратив право на спадкування. Позивач мав можливість протягом шести місяців, встановлених на подання заяви про прийняття спадщини, подати відповідну заяву до будь-якого нотаріуса на усій території підконтрольній Україні у часи впровадження воєнного стану у зв`язку із повномасштабним вторгненням росії на територію України, однак, таким своїм правом на скористався. За таких обставин скаржник вважає це неповажними причинами пропуску позивачем строку для звернення до нотаріусу. Також скаржник вважає, що таким своїм правом позивач мав можливість скористуватись і перебуваючи за кордоном через дипломатичні, консульські установи, чому суд першої інстанції не надав належної уваги. Зазначає, що позивач досить тривалий час зі встановлених шести місяців для звернення із заявою до нотаріуса перебував на території України та жодних дій щодо спадкування не вчиняв, на відміну від відповідача, яка своєчасно звернулась до нотаріуса.

Разом з цим скаржник зазначає, що у відповідності до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №619/2906/23, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, зокрема, незнання про смерть спадкодавця, похилий вік. Наголошує, що об`єктивних та істотних перешкод для своєчасного подання заяви до нотаріуса хоча б поштовим зв`язком за період шести місяців з моменту смерті спадкодавця у позивача не існувало. Незнання про смерть спадкодавця без установлення судом інших об`єктивних, непереборних труднощів на вчинення дій, спрямованих на прийняття спадщини, не свідчить про поважність пропуску встановленого для таких дій строку, враховуючи обізнаність позивача про наявність заповіту, чого позивач не заперечував.

Позивач ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника адвоката Тиховліса В.Р. у червні 2025 року подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його обґрунтованість рішення суду, належне встановлення поважності причин пропуску ним такого строку за сукупності таких причин. Також наголосив, що нотаріусом не було вжито заходів щодо його повідомлення про відкриття спадщини, де він за заповітом є спадкоємцем, що призвело до пропуску ним встановленого строку для подання заяви нотаріусу та виявлення його волі, як спадкоємця.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт від 26 вересня 2014 року на користь позивача, який посвідчений державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Астаховою О.С. за реєстраційним номером 2-772.

Згідно вказаного заповіту ОСОБА_3 на випадок смерті заповідав позивачу земельну ділянку площею 3,070 га, розташовану на території Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №003025, виданого Петриківською райдержадміністрацією Дніпропетровської області 23 серпня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на прав приватної власності на землю за № 467.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач не належить до спадкоємців за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (спадкодавець) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02 липня 2024 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 21 серпня 2024 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне йому майно.

Спадкова справа відкрита 21 серпня 2024 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як Катериною Анатоліївною за заявою відповідачки. Спадковій справі присвоєно №72872216.

Згідно матеріалів спадкової справи з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом звернулася лише відповідачка, яка є онукою спадкодавця ОСОБА_3 по лінії матері, що підтверджується наданими суду засвідченими копіями документів:

- свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 26 лютого 1978 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 3 від 21 серпня 2024 року, де батьками ОСОБА_4 записані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ;

- свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 07 сенрпня 1997 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 2 від 21 серпня 2024 року, згідно з якими ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ;

- свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 від 20 листопада 2021 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 9 від 21 серпня 2024 року, згідно з якими ОСОБА_6 вийшла заміж за ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

За результатами розгляду заяви відповідачки 23 січня 2025 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А. видано свідоцтво на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі продажу від 27 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. та зареєстровано в реєстрі № 2079.

30 січня 2025 року до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А. звернувся позивач із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса від 30 січня 2025 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3 , у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк з ряду причин. Насамперед, йому не було відомо про смерть спадкодавця, що зумовлено низкою факторів. Наприкінці 2024 року він тривалий час перебував за межами України, що обмежувало його можливість підтримувати соціальні зв`язки та отримувати актуальну інформацію. Вимушений виїзд родини за кордон та подальші регулярні поїздки до неї спричинили зменшення кола його спілкування в Україні, що, своєю чергою, призвело до необізнаності про відкриття спадщини. Також додатковою підставою для пропуску строку стало неналежне виконання нотаріусом обов`язку щодо повідомлення спадкоємців про відкриття спадщини. Маючи інформацію про заповіт приватний нотаріус не вжив усіх необхідних заходів для інформування позивача, як спадкоємця за заповітом, про необхідність подання заяви про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції вважав взаємопов`язаними зазначені обставини, що об`єктивно й фактично вплинули на можливість позивача своєчасно звернутися до приватного нотаріуса, який розпочав спадкову справу. Початок військової агресії росією проти України з 24 лютого 2022 в Україні, що слугувало запровадженню воєнного стану, дія якого триває й досі, похилий вік позивача, який, до того ж, не належить до спадкоємців за законом і не проживав разом зі спадкоємцем на день його смерті, перебування позивача за кордоном у відповідності записів у його паспорті для виїзду за кордон: з 24 жовтня 2024 року по 17 листопада 2024 року, а також з 25 грудня 2024 року по 22 січня 2025 року, також ускладнили його звернення до нотаріуса із відповідно заявою.

Враховуючи відсутність повідомлення нотаріусом його про відкриття спадщини, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини, послідовність дій позивача щодо звернення до нотаріуса та подання позовної заяви про встановлення додаткового строку, суд першої інстанції вважав доведеним, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними.

Колегія суддів повністю погоджується як зі встановленими фактичними обставинами справи, визначенням судом першої інстанції характеру спірних правовідносин, так і з висновком суду першої інстанції із застосуванням норм як матеріального права, які регулюють такі спірні правовідносини, так і процесуального права, виходячи з наступного.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статті 1269 ЦК України установлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі №161/9998/17 виклав правову позицію та зазначив, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. За диспозицією зазначеної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на час вчинення цих дій.

Колегія суддів, розбираючи доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зазначає, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно, кінцевий строк подання заяви на прийняття спадщини 30 грудня 2024 року. Із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся на 31 день від зазначеної дати.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Згідно з правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Так, у статті 63 Закону України «Про нотаріат» закріплено обов`язок нотаріуса (посадової особи органу місцевого самоврядування, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій) повідомити про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Обов`язок нотаріуса повідомити спадкоємців про відкриття спадщини, а також роз`яснення їм права на її прийняття є одним із правових механізмів забезпечення права на спадкування, дотримання якого має перевірити суд при вирішенні питання про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом через поважність причини пропуску такого строку.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зауважила, що наведеними вище правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-49цс17, а також висновками Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 390/195/21, від 06 березня 2023 року у справі № 559/2112/19-ц, від 22 листопада 2023 року у справі № 333/8115/21.

Колегія суддів наголошує, що факту повідомлення нотаріусом позивача про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт на ім`я позивача ОСОБА_2 , який, до того ж, не є спадкоємцем будь-якої черги спадкування після ОСОБА_3 та не проживав разом із спадкодавцем, ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановив.

Доводи скаржника про те, що з матеріалів справи не встановлюється поважності причин пропуску ОСОБА_2 строку, визначеному ст. 1270 ЦК України, колегія суддів до уваги не може прийняти, оскільки усі обставини, встановлені у справі, в їх сукупності та взаємозв`язку унеможливили своєчасне звернення позивача до нотаріуса з відповідною заявою, поданою, до того ж, з незначним проміжком часу від крайньої дати, що обмежує шестимісячний строк для звернення, в порядку ст. 1269,1270 ЦК України. Таких обставин скаржник не спростував.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі №619/2906/23 є безпідставним, адже у зазначеній справі розглядалось питання пропуску строку спадкоємцем за законом першої черги спадкування та за заповітом, тоді як у даній справі позивач не є родичем спадкодавця ОСОБА_3 , не проживав разом із ним на день його смерті та, хоча і був обізнаний про наявність заповіту, однак, не мав за встановленими фактичними обставинами справи мати інформацію щодо смерті ОСОБА_3 для своєчасної реалізації свого права на спадкування за заповітом. Таким своїм правом, від якого позивач не відмовлявся, останній скористався поза межами встановленого строку, але з незначним проміжком часу пропуску строку, чого скаржник при розгляді його апеляційної скарги не спростував.

Колегія суддів, виходячи з вищенаведеного, інші доводи скаржника не може взяти до уваги, оскільки такі доводи не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції та встановлених судом фактичних обставин, враховуючи, що нових обставин та письмових доказів скаржник не надала, які б не були досліджені судом першої інстанції та яким не було б надано належної правової оцінки.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гейко Валерій Іванович залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 13 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна