Дата документу 20.08.2025Справа № 645/5568/21
Провадження № 2/554/57/2025
20 серпня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі
головуючого судді Гольник Л.В.,
при секретарі Михайленко К.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди,
25.08.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд:
1. Визнати висловлювання, які висловені ОСОБА_2 на адресу позивача 16.06.2020 року «х***о ти», «респіратор грязний, как у собак», «воняєш ти» такими, що мають образливий характер та принижують честь та гідність позивача, порушили його особисті немайнові права і заподіяли моральну шкоду.
2. Визнати висловлювання, які висловені ОСОБА_3 на адресу позивача 16.06.2020 року - «Ти баба, а нє мужик», «ти баба» такими, що мають образливий характер та принижують честь та гідність позивача, порушили його особисті немайнові права і заподіяли моральну шкоду.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач працював на АТ «ХТЗ» з квітня 2016 по травень 2021 року у цеху МЦ-1 свердлувальником. У цьому цеху також працювали відповідачі.
Позивач стверджує, що стосовно нього була організована компаній травлі (цькування). ДП «Електроважмаш» намагалося знищити його за розкриття ним схем розтрати державних коштів. Начальник цеху МЦ-1 А.Н.Орлов та директор з управління персоналом АТ «ХТЗ» Л.С. Толстопятова були організаторами того, що реалізовували на практиці відповідачі.
ОСОБА_3 працювала шліфувальницею, а ОСОБА_2 комірницею. Вони не мали права надавати позивачу вказівки по роботі, говорити критику стосовно роботи позивача, висловлювати негативно щодо нього, а тим більше завідомо неправдиві і в образливій формі.
16.06.2020 року став для позивача найважчим днем за час його роботи на ХТЗ. Відповідачі обступили його і не давали проходу до верстату. ОСОБА_1 зажадав від відповідачів, щоб вони не заважали працювати і самі йшли працювати. У відповідь на вимоги звертатися на Ви та по імені і по батькові ОСОБА_2 назвала позивача: « НОМЕР_1 ти, а не ОСОБА_4 ». ОСОБА_3 назвала позивача: «Ти баба, а не мужик… Ти баба». ОСОБА_2 сказала на адресу позивача: «респіратор помєняй. Респіратор грязний, как у собакі… І воняєш ти!».
В результаті цього конфлікту позивачу нанесені образи, і до кінця зміни він перебував у поганому психологічному стані, у нього різко змінився настрій, став відчувати себе пригніченим, дратівливим. Він відвідував себе приниженим, ображеним. Позивача переслідувало почуття сорому. До кінця зміни тремтіли руки від хвилювання. Він насилу допрацював до кінця робочої зміни. Прийшовши додому, він був змушений випити 3 таблетки заспокійливого лікарського засобу «Екстракт валеріани».
Позивач написав на дії відповідачів скарги керівництву підприємства. Всю ніч з 16.06.2020 по 17.06.2020 позивач майже не спав, перебуваючи у пригніченому стані. Наступного дня він не хотів йти на роботу, його переслідував страх, що відповідачі знову будуть його ображати та принижувати.
Через 3 місяці він повторно звернувся до керівництва підприємства зі скаргами на дії відповідачів, оскільки на попередні скарги не було надано відповіді.
Вказує, що висловлювання, яких припустилися відповідачі хоча і є оціночними судженнями, але вони висловлені в грубій, брутальній та принизливій формі, що принижують честь та гідність.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від 30.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова суду від 21.10.2021 року закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду.
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.
Згідно з автоматизованим розподілом справа розподілена на суддю ОСОБА_6 .
Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_6 від 27.07.2022 справа прийнята до її провадження та призначене судове засідання.
01.03.2023 року суддею Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди судову психологічну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
28.11.2024 року судом отримано висновок експерта, поновлено провадження у справі.
24.12.2024 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 у відставку.
02.01.2025 року цивільну справу прийнято до провадження судді Гольник Л.В.
25.04.2025 року Октябрський районний суд міста Полтави перейменовано на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України № 4273-ІХ від 26.02.2025 року.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та з урахуванням уточненої позовної, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі, будучи повідомленими про розгляд справи судом за місцем реєстрації, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подававали.
Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді свердлувальника в цеху МЦ-1 АТ «ХТЗ» з квітня 2016 року по травень 2021 року.
Допитаний у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 як свідок пояснив, що він працював в АТ «ХТЗ», де його цькували у колективі. Вважає, що це мало місце через викриття кримінального правопорушення, оскільки за його заявою було відкрито кримінальне провадження за ст. 191 КК України. Його намагалися звільнити, він довів незаконність дій та його було поновлено на посаді. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 дозволяли собі грубити, постійно висловлювалися в його бік словами, що принижували його честь та гідність.
16.06.2020 року мало місце подія, внаслідок якої позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Це був для нього важкий день. З самого початку робочого дня відповідачі насміхалися над ним, тому він увімкнув диктофон, щоб інші не бачили, оскільки він розумів, що можлива якась провокація. Чуйко та ОСОБА_7 обступили його біля станка, він вимагав, що вони відійшли, але вони висловилися образливими словами, від яких він відчув пригнічення, приниження, обурення на ці слова, надмірне хвилювання. В кінці дня змушений був вжити седативні препарати, цієї ночі внаслідок пережитого не міг заснути.
У червні 2020 року він написав скаргу керівництву. Його переслідував страх, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знову прийдуть ображати, від пережитого він не бажав працювати на підприємстві. Цей страх його переслідував продовж кількох тижнів, він відчував безвихідь через те, що він би не зміг знайти іншу роботу, якби він звільнився. Внаслідок дій відповідачів він пережив фізичні страждання головний біль, мігрень, фобії, порушення сну.
Після цієї події ситуація в колективі погіршилася. Він хотів звільнитися, але не мав іншої роботи. Вже після того пройшло кілька років, але йому й досі важко.
Повідомив суду, що аудіозапис він здійснив 16.06.2020 року особисто на свій телефон. У подальшому цей аудіозапис він переніс на комп`ютер та надав на диску як доказ нанесених відповідачами йому образ.
У судовому засіданні досліджено аудіозапису від 16.06.2020 року. Згідно аудіозапису від 16.06.2020 року відбулася розмова між трьома особами, згідно якого особа 1 висловила наступні фрази: « НОМЕР_1 ти, а не ОСОБА_4 !», «…Респіратор грязний, как у собаки…воняєш ти.».
Як показав в якості свідка позивач ОСОБА_1 вказані висловлювання належать відповідачу ОСОБА_2 .
Інша особа - особа 2 висловила наступні фрази: «Ти баба, а не мужик. Ти баба!..». Як показав в якості свідка позивач ОСОБА_1 вказані висловлювання належать відповідачу ОСОБА_3 .
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що в середині 2020 року її син прийшов додому пригнічений, сказав, що збирається звільнитися, вночі він не спав. Вона дізналася, що в цей день його ображали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Оскільки знайти іншу роботу він не міг, то продовжував працювати.
1. Індивідуально-психологічними особливостями підекспертної особи ОСОБА_1 є нормативний рівень інтелектуального розвитку; функціонування пам`яті, мислення, уваги, сприйняття в межах норми, нестійка завищена самооцінка, імперативна потреба у повазі (самоповазі та повазі оточуючих) прагнення претендувати на винятковість, схильність до моралізації, прямолінійність, наполегливість, педантичність, інертність, негнучкість поведінки, особливо у напружених ситуаціях (прагне «стояти на своєму», схильний по довгу «застрявати» у певному емоційному стані, найчастіше у негативному), незмінність інтересів і установок, які спрямовані на відстоювання своєї думки, на активність позиції, яка під впливом зовнішніх сил тільки посилюється. У структурі темпераменту виражені риси інтроверсії орієнтування на свій внутрішній світ (фіксація на своїх переживаннях та думках, схильність до самоаналізу), вибірковість у міжособистістому спілкуванні, врівноваженість, емоційна стійкість (емоції виникають повільно, але відзначаються значною силою, тривалістю і стриманістю у зовнішніх проявах), тривожність під час життєвих труднощів та неприємностей (зовнішня збалансованість дається ціною внутрішньої напруги, що може бути підгрунттям для розвитку соматичних захворювань). Соціальна поведінка характеризується чутливістю до критичних зауважень в соціально значимому середовищі (загострене почуття справедливості), прагненням до захищеності в соціальному плані. В соціальних контактах має місце орієнтування на власну думку, недовіра до авторитетів (відмова приймати все на віру), що поєднуються з такими тенденціями, як скептичність та звинувачуючи реакції. У найскладніших життєвих ситуаціях для ОСОБА_1 характерна активна поведінкова стратегія, при якій людина намагається використовувати всі наявні у неї особистісні ресурси для пошуку можливих способів ефективного вирішення проблеми. Актуальний психічний стан ОСОБА_1 характеризується емоційним незадоволенням у зв`язку з ситуацією, що утискає його особистісний престиж та самолюбство, а також прагненням позбутися тривожного занепокоєння, приховуючи його підкресленою впевненістю та самостійністю.
2. Ситуація, що досліджується за справою, суб`єктивно усвідомлюється позивачем ОСОБА_1 як психотравмувальна.
3. Внаслідок впливу досліджуваної ситуації, яку ОСОБА_1 усвідомлював і суб`єктивно розцінював як принизливу (що зачіпає почуття його власної гідності), в його емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах відбулися такі зміни, як: обурення як реакція на зневажливі слова виголошені на його адресу, розпач від того, що ситуація стала неконтрольованою, погіршення настрою через звинувачення у неналежному виконанні трудових обов`язків, образа (повторне переживання минулих несправедливостей, фіксованість на негативних переживаннях), пригніченість, бажання дистанціюватися від образників, систематичне звернення до керівництва щодо вжиття належних заходів реагування, спустошеність. Зазначені зміни не перешкоджали активному соціальному функціонуванню його особистості.
4-5. У межах наданих на дослідження матеріалів визначити, чи спричинені позивачу страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується у справі (образливі висловлювання у бік позивача) та визначити кількісний еквівалент всіх значимих факторів для розрахунку орієнтовного (можливого) розміру компенсації за завдані страждання не є можливими (т. 2, а.с.17-47).
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
У відповідності до ст. 32 Конституції кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Однакове є регламентованим у ст. 68, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності; ч. 1 ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Поширенням інформації є: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Відповідно до п. 15 наведеної постанови роз`яснено юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, що є сукупністю таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Образа це умисне приниження честі й гідності особи, виражене в непристойній формі, зневажливе висловлювання, що спрямоване проти кого-небудь і викликають у нього почуття гіркоти, душевного болю. Це вживання інвективної (різкої, лайливої) лексики, застосування непристойних жестів, міміки, тощо.
Якщо суб`єктивну думку або оцінку висловлено у брутальній, принизливий формі, що принижує честь і гідність чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Такої позиції дійшов Верховний суду України у своїй постанові у справі № 591/7099/16-ц.
Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Відповідно до положень ст. 270 ЦК України до особистих немайновим прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Відповідно до ст.ст. 23, 280 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права, зокрема, у разі приниженні честі та гідності.
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на вказане зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.
Суд вважає, що позивачем у судовому засіданні доведено поширення відповідачами висловлювань образливого характеру відносно ОСОБА_1 , що підтверджується аудіозаписом та показаннями ОСОБА_1 в якості свідка. Вказане не спростовано у судовому засіданні відповідачами. Підстав не довіряти показанням ОСОБА_1 , який попереджався про кримінальну відповідальність, у суда не має.
Слово «х***о» є абсцентною лайкою, тобто є ненормативною лексикою. Застосовується до поганої, нікчемної, неприємної людини, вочевидь набуло негативного значення.
Вислів «Ти баба, а не мужик… Ти баба» є образливим з огляду на той контекст, в якій були сказані ці слова, а саме в умовах зневажливого ставлення відповідача до позивача. Вказана фраза принижує гідність позивача, оскільки ставить під сумнів його мужність, силу, рішучість або інші якості, які традиційно асоціюються з чоловіком.
Вислів «Респіратор грязний, как у собаки…воняєш ти.» також є образливим, оскільки принижує гідність людини, викликаючи у неї сором. Ця фраза звучить зневажливо і має на меті образити або викликати дискомфорт у позивача.
Таким чином, суд вважає, що висловлені відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фрази є оціночним судженням, оскільки вони є їх суб`єктивною думкою, які вжиті в формі образ, що принижують честь і гідність позивача ОСОБА_1 .
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Враховуючи вказану правову позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту позивача у даній справі є відшкодування моральної шкоди за поширення образливих висловлювань, що передбачено чинним законодавством.
Необхідності визнавати висловлені відповідачами слова в адрес позивача такими, що мають образливий характер, не є ефективним способом захисту. При розгляді даної справи висновок суду про те, що висловлення, які допущені відповідачами в бік позивача, порушують його честь та гідність є передусім питанням доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1 та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі по 400,00 грн з кожного відповідача, що відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, суд вважає, що відповідальність відповідачів не є солідарною.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається позивач при подачі позовної заяви сплатив 2270 грн. судового збору (а.с 1). Враховуючи те, що судом задоволено 1% позовних вимог (908 грн х 1%), то з відповідачів слід стягнути по 4,54 грн судового збору з кожної.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частин 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи.
Позивачем подано станом на 19.08.2025 року клопотання про компенсацію відповідачами витрат, пов`язаних з явкою позивача до судових засідань, у розмірі 1977,34 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
З урахуванням викладеного з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 9,99 грн з кожної.
Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 400 грн., судовий збір у розмірі 4,54 грн, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи, у розмірі 48,82 грн, компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 9,99 грн., всього 463,35 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 400 грн., судовий збір у розмірі 4,54 грн, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи, у розмірі 48,82 грн, компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 9,99 грн., всього 463,35 грн.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 20 серпня 2025 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3
Суддя Л.В.Гольник