ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5903/25 Справа № 186/415/24 Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Першотравенського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2025 року у складі судді Кривошея С.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоконсалтинг Україна» про визнання права власності та зобов`язання Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ зареєструвати транспортний засіб, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 02 грудня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ТОВ «Автоконсалтинг Україна», він придбав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 отримав технічний паспорт на транспортний засіб, ключі та сам транспортний засіб.

Вказаний договір оформлено та підписано сторонами у територіальному сервісному центрі № 7089 у присутності адміністратора сервісного центру, який перевірив відповідність інформації внесеної до договору відповідним документам.

Однак, звернувшись до сервісного центру з документами для реєстрації транспортного засобу дізнався, що на даний транспортний засіб накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2019 року у справі №263/14820/19 у кримінальному провадженні № 0000211 від 11 жовтня 2018 року, що унеможливлює подальшу реєстрацію транспортного засобу на його нового власника.

З урахуванням викладеного, вимушений звернутися до суду та просити визнати за ним право власності на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , та зобов`язати Головний сервісний центр МВС зареєструвати на його ім`я придбаний транспортний засіб, вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Першотравенського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки право власності позивача на спірний транспортний засіб відповідачі не оспорюють, отже, між сторонами відсутній спір про право власності й доказів порушення, саме відповідачами права власності позивача на транспортний засіб, матеріали справи не містять.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи та не звернув уваги на те, що на момент звернення з позовом до суду, транспортний засіб не належав особі, на майно якої було накладено арешт, отже, накладений арешт на майно попереднього власника не повинен перешкоджати реалізації прав добросовісного набувача. Судом першої інстанції не досліджено надані докази, не надано їм правову оцінку, що призвело до ухвалення неправомірного рішення у справі, яке порушує права добросовісного набувача транспортного засобу.

У відзиві на апеляційну скаргу Головний сервісний центр МВС просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі 02 грудня 2020 року, а саме ТОВ «Автоконсалтинг Україна» в особі Федорова А.К. та ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_3 , уклали договір комісії №7089/20/017446, за умовами якого, ТОВ «Автоконсалтинг Україна» зобов`язувалось вчинити декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , зареєстрованого за ОСОБА_2 , за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме 20000,00 грн.

В той же день, 02 грудня 2020 року сторони у справі ТОВ «Автоконсалтинг Україна» в собі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу №7089/20/017446, за умовами якого, ОСОБА_1 придбав у власність транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , за ціною 20000, 00 грн., отримав технічний паспорт, ключі від автомобіля та сам автомобіль.

Суд також встановив, що транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель - 412D, 1997 року випуску, р/н НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_4 , колір білий, зареєстрований на ОСОБА_2 , на ім`я позивача ОСОБА_1 не перереєстрований, у зв`язку із накладеним арештом на рухоме майно ОСОБА_2 , на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Киян Д.В. від 08 жовтня 2019 року в рамках кримінального провадження №0000211 від 11 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388.

Відповідно до частини другої - четвертої статті 34 ЗУ «Про дорожній рух» державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Статтею 34 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На зареєстровані транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та/або електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таким транспортним засобам присвоюються номерні знаки (їх буквено-цифрова комбінація).

Згідно з пункту 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Пункт 7 Порядку вказує, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Абзац 3 пункту 15 Порядку №1388 установлював, що у разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні.

Абзаци 1, 2 пункту 41 Порядку №1388 передбачали, що забороняється перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця.

Перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні.

На час розгляду справи, Порядок №1388 також передбачає, що у разі наявності відомостей про розшук транспортного засобу його реєстрація, перереєстрація (крім випадків, визначених абзацом одинадцятим пункту 40 цього Порядку), зняття з обліку не здійснюються. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.. Забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця.

Перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між сторонами 02 грудня 2020 року, оскільки сторони цього правочину не дотрималися спеціального порядку відчуження та набуття права власності на цей автомобіль, яким забороняється перереєстрація на нового власника транспортного засобу при наявності відомостей про обмеження.

Оскільки спірний транспортний засіб не було перереєстровано на нового власника та він зареєстрований за відповідачем, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Тому сам по собі договір купівлі-продажу автомобіля, умови якого сторонами належним чином не виконано, за наявності певних обмежень, не може бути підставою для набуття позивачем права власності на зазначений автомобіль. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 185/5260/20-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на підтвердження заявленого позову надані належні та допустимі докази у справі, судом не надано їм правову оцінку, що призвело до ухвалення неправомірного рішення у справі, які порушують права добросовісного набувача транспортного засобу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що накладений арешт на майно попереднього власника не повинен перешкоджати реалізації прав добросовісного набувача, а тому наявні підстави для задоволення позову, є безпідставними так такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті вирішення позову та переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 06 серпня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 14 серпня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна