Єдиний унікальний номер 725/5705/25
Номер провадження 2/725/1833/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2025

Чернівецький районний суд міста Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О. І.

при секретарі Каправа Д.О.,

за участю сторін ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів та встановлення факту , що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаною заявою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що перебував з відповідачкою у фактичних відносинах без реєстрації шлюбу.

Під час спільного проживання народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Додатково вказує, що після припинення стосунків з відповідачкою , спільні діти за їх домовленістю залишилися проживати разом з ним.

Враховуючи , що він самостійно виховує та утримує дітей , посилаючись на норми матеріального права, просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку ( доходу) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімума для дитини відповідного віку ; встановити факт , що він самостійно виховує та утримує малолітніх дітей : ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги у частині стягнення аліментів просив залишити без розгляду. Мотивували тим, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем відповідачки , утримувати дітей буде самостійно , без стягнення аліментів.

Щодо решти позовних вимог підтримав їх та просив задовільнити. Вказав , що спільні з відповідачкою діти проживають разом з ним та повністю перебувають на його самостійному вихованні та утриманні. Встановлення факту самостійного виховання та утримання своїх дітей необхідно йому для реалізації прав малолітніх.

Відповідачка у судовому засіданні вказала , що позовні вимоги у частині встановлення факту , що позивач самостійно виховує та утримує дітей визнає та підтверджує , що спільні з позивачем син та донька проживають разом з батьком та перебувають на його самостійному вихованні та утриманні. Вона не заперечує цьому, оскільки на даний час приділити дітям увагу немає змоги.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши думку сторін, приходить до наступного висновку .

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 206 ЦПК України - позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд закриває провадження у справі.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України - суд залишає без розгляду позовні вимоги , якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи подану позивачем заяву про залишення без розгляду позовних вимог у частині стягнення з відповідачки аліментів, суд вважає, що у цій частині позовні вимоги слід залишити без розгляду.

Щодо решти позовних вимог, суд приходить до наступного .

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. ( ч.1 ст .82 ЦПК України).

Суд не має сумніву , щодо достовірності обставин , які визнаються усіма учасниками справи.

Суд приймає до уваги визнання позову відповідачкою , оскільки воно не суперечить Закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено , що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . ( а.с. 9-12 ).

Згідно письмових поясннь свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відібраних адвокатом відповідно до ст .20 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вони вказали , що ОСОБА_8 дійсно проживає разом із своїми дітьми та одноособово здійснює догляд та піклування про них . Матір дітей проживає окремо, участі у вихованні , утриманні дітей не приймає.

Відповідно до педагогічної довідки характеристики ( арк. 14) на батьківських зборах в садочку завжди присутній саме ОСОБА_1 .

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Волевиявлення сторін по справі щодо участі у вихованні їх спільної доньки та сина, викладене та підтверджується нотаріально завіреним договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей , що міститься у матеріалах справи.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що після припинення фактичних відносин між сторонами , мати дітей проживає окремо від них та позивача . Малолітній ОСОБА_9 та малолітня ОСОБА_10 перебувають на самостійному вихованні та утриманні батька.

Встановлення факту самостійного виховання позивачем своїх дітей необхідне для забезпечення права на звернення до компетентних органів щодо їх захисту прав .

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2024 року ( справа № 753/16535/22) - аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дітей , суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дітей , поведінки батьків щодо дитини. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дітей , враховуючи їх вік , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи факт окремого проживання відповідачки від позивача та дітей , інші обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню , , встановивши факт такого проживання і утримання , що закріплено п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.ст.110,112,114, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту , що має юридичне значення- задовільнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) самостійно виховує та утримує малолітніх дітей : сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Галичанський О. І.