Справа №: 486/1394/25 Провадження № 2/486/1071/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

18 серпня 2025 року м. Південноукраїнськ

Суддя Південноукраїнського міського суду Миколаївської області Волощук О.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якому просить:

-позбавити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-встановити опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити ОСОБА_1 її опікуном.

Підставою позову зазначає, те, що відповідачі фактично з народження дитини не цікавляться її долею, не утримують її та не беруть участі у вихованні дитини. Позивачка є бабусею малолітньої дитини. Батьки дитини відразу після її народження припинили шлюбні відносини. Дитина проживає з позивачкою. Відповідно до судового наказу з батька дитини стягнуто аліменти на її утримання. Мати дитини вживає наркотичні засоби, веде асоціальний спосіб життя, не працює, з дитиною не спілкується.

Дослідивши заяву з додатками, суддя вважає, що подана заява не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України, її належить залишити без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено 3 028 грн. 00 коп.

Ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Позивачкою по справі заявлено три позовні вимоги:

1) про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) про встановлення опіки над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3) про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожна з яких є самостійною немайновою вимогою.

Тобто позивачка повинна сплатити судовий збір у розмірі: 3633,60 грн. (1211,20+1211,20+1211,20).

До матеріалів позовної заяви позивачем надано квитанцію про сплату судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп.

Оскільки позивачкою було сплачено судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру, то їй необхідно доплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та надати суду оригінал відповідної квитанції.

Також, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 5, 6, 8, ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Втім позивачем зазначено обставинами ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків як підставу для позбавлення їх батьківських прав, проте будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтвердили, що відповідачі ведуть регулярний аморальний спосіб життя, не сплачують аліментів на утримання дитини, не спілкуються з донькою, те, що дитина для них є зайвим тягарем у їх житті, залишили свою малолітню дитину разом з позивачем, не подано.

Враховуючи, вимоги процесуального законодавства позивачка зобов`язана подати усі докази по справі разом із позовною заявою.

Крім того, згідно з частиною другою статті 243 СК України опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до статті 6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Особа, якій стало відомо про фізичну особу, яка потребує опіки або піклування, зобов`язана негайно повідомити про це орган опіки та піклування (стаття 57 ЦК України).

Згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою, другою статті 60 ЦК України.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з частиною другою статті 244 СК України, при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

З наведеного вбачається, що підставою встановлення опіки над малолітніми особами, піклування над неповнолітніми, є статус сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. За загальним правилом встановлення опіки та піклування належить до компетенції органів опіки та піклування.

Суд встановлює опіку над малолітньою особою, піклування над неповнолітньою дитиною, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна та піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

У даному випадку питання щодо призначення опікуна належить до виключної компетенції органу опіки і піклування, і таке рішення приймається органом з додержанням відповідної процедури і за умови подання саме до органу переліку визначених документів. Таке призначення не може бути покладено за відсутності будь-якого рішення органу опіки і піклування з цього питання безпосередньо на суд.

Проте, у позовній заяві не зазначено та до неї не додано доказів про звернення позивачки до органу опіки та піклування для вирішення питання про встановлення опіки (піклування) над малолітньою дитиною.

Окрім того, на обґрунтування вимоги про призначення опікуном позовна заява не містить зазначення достатніх доказів на підтвердження відсутності обмежень в призначенні позивачки опікуном, встановлених ст. 64 ЦК України, п. п. 3.2 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88 та ст. ст.244, 212 СК України, якими визначено обставини, що унеможливлюють призначення особи опікуном, серед яких опікунами не можуть бути особи: обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за злочини; за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства.

Відсутність всіх викладених вище обставин має бути підтверджена відповідними фактичними даними, зокрема: довідками про відсутність судимостей, відомостями суду та органу опіки та піклування про відсутність даних про визнання особи, що бажає бути призначеною опікуном, недієздатною або обмежено дієздатною, сертифікатами обласних наркологічної та психіатричної лікарень про те, що особа, що бажає стати опікуном, не перебуває на обліку та не лікується у вказаних лікувальних закладах, відомостями про те, що така особа раніше не була опікуном чи піклувальником та з її вини опіку чи піклування не було припинено та вказана особа не позбавлена батьківських прав.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 121 СК України передбачено обставини, що також унеможливлюють призначення особи опікуном, а саме перебування у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем (опікуном).

Також, позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги щодо можливості призначення її опікуном малолітньої дитини, не додає до заяви будь-яких документів, що саме вона має першочергове право бути опікуном та за своїм станом здоров`я має можливість виконувати обов`язки опікуна.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, залишення позовної заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177,185,260 ЦПК України, суддя-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна- залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі неусунення недоліків, зазначених в ухвалі суду у встановлений судом строк, позов буде вважатися не поданим та повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Волощук