Справа № 473/1738/25
"25" серпня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю: секретаря судового засідання Мовчанюк М.Д., позивачки ОСОБА_1 , її представниці адвоката Берікул Л.В., представниці третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради, про визначення місця проживання дитини,
у квітні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 вказувала, що вона та відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . З грудня 2024 року сторони припинили сімейні стосунки та мешкають нарізно, дитина залишилася проживати з батьком. Проте, останній не приділяє належної уваги вихованню та навчанню сина. За час проживання з батьком рівень навчальних досягнень дитини значно знизився, син став неохайним, неактивним у спілкуванні з оточуючими, став часто без поважних причин пропускати навчальний процес. При цьому, відповідач притягувався до адміністративної, кримінальної відповідальності, не має постійного доходу, проявляє ознаки девіантної поведінки, що негативно відображається на психоемоційному стані дитини.
Між сторонами існує спір щодо місця проживання сина.
В той же час позивачка створила для дитини належні умови для проживання, утримання та виховання, зокрема забезпечена благоустроєним житлом, яке за характеристиками придатне для проживання дитини, належним чином опікується нею, постійно цікавиться життям та навчанням дитини.
Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання сина разом з нею.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її представниця адвокат Берікул Л.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представниця третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Дробинська Н.В. проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала, вказуючи на те, що позитивне рішення в справі буде відповідати інтересам дитини.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Заслухавши показання свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).
Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України).
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.ч. 4-5 ст. 19 СК України).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У рішеннях Європейського суду з прав людини від 16 липня 2017 року у справі «Мамчур проти України» та від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Водночас, Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року).
В судовому засіданні з пояснень учасників справи, показань свідка ОСОБА_5 , а також письмових доказів встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення сімейних стосунків сторони мешкають нарізно, дитина залишилася проживати з батьком.
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (будинок належить бабі позивачки), працює у Вознесенському професійному ліцеї, отримує щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати, позитивно характеризується. Згідно акту обстеження умов проживання від 12 березня 2025 року, складеного фахівцями Служби у справах дітей Вознесенської міської ради, позивачкою створені необхідні умови для проживання, виховання, навчання дитини. Позивачка постійно підтримує зв`язок з педагогічним колективом гімназії, де навчається син, цікавиться його життям.
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем проживання останній зарекомендував себе з негативної сторони, конфліктує з сусідами, проявляє ознаки девіантної поведінки, агресивний, непередбачуваний, за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 квітня 2025 року засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 263, ч.2 ст. 350 КК України, перебуває на обліку у Вознесенському РВ філії ДУ «Центр пробації».
Згідно інформації, наданої з місця навчання ОСОБА_6 (Вознесенська гімназія № 7), батько дитини ОСОБА_3 не приділяє належної уваги навчанню та вихованню дитини, рівень навчальних досягнень у дитини знизився, домашнє завдання не виконує. Тривалий пропуск дитиною занять без поважних причин, потурання батька в цьому питанні стали підставою для звернення директора учбового закладу до Служби у справах дітей Вознесенської міської ради.
Доказів щодо умов проживання дитини за адресою батька, останнім не надано.
Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 07 липня 2025 року №2097/01/01-02-11 зазначено доцільним визначити місце проживання ОСОБА_6 разом з матір`ю, ОСОБА_1 , що буде відповідати інтересам дитини.
Відповідно до ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції, про що було роз`яснено відповідачу шляхом направлення відповідного повідомлення за місцем його проживання. Проте, останній залишив його поза увагою.
За повідомленням фахівців Служби у справах дітей Вознесенської міської ради від 04 серпня 2025 року, які здійснили виїзд до місця проживання відповідача, останнім вдалося поспілкуватися з ОСОБА_6 у присутності його батька. Дитина висловила думку про визначення її місця проживання разом з батьком, мотивуючи тим, що він його ні в чому не обмежує.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (головний спеціаліст сектору опіки та піклування Служби у справах дітей), яка була присутня при цьому, пояснила, що ОСОБА_6 поводив себе відсторонено, постійно поглядав на батька, перебуваючи під його впливом. Відповідач проявляв помірну агресію, висловлювався нецензурною лайкою.
В матеріалах справи наявне також повідомлення директора Вознесенської гімназії № 7 В`язових Ю.О. від 14 травня 2025 року, з якого вбачається, що психологом гімназії ОСОБА_7 на підставі звернення матері ОСОБА_6 була розпочата діагностика системи дитячо-батьківських відносин, яка не була завершена в зв`язку з відсутністю учня в навчальному закладі з 05 травня 2025 року. Під час бесід з психологом дитина висловлювалася позитивно про обох батьків.
У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 404/3499/17 зазначено, що «суд має враховувати висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб».
Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зроблено висновок, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81,78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Між тим, відповідачем не надано жодних доказів щодо належного виховання дитини, створення ним для дитини належних умов для її морального, духовного та фізичного розвитку.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини, висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде в більшій мірі відповідати якнайкращим інтересам дитини, що в даному випадку забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
За встановлених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради, про визначення місця проживання задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Вознесенська Миколаївської області, разом з його матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою міста Баку, Азербайджан.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Л.В. Лузан