ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3898/25 Провадження 2/636/2446/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючої судді Золотоверхої О.О.,

за участі секретаря судового засідання Марченко К.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

09.05.2025 (зареєстровано на 12.05.2025) через систему «Електронний суд» представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та здійснити розподіл судових витрат.

Позов, з врахуванням уточнень від 19.05.2025, обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі дитина проживає разом з батьком (позивачем). Після початку повномасштабної війни у лютому 2022 року ОСОБА_2 почала відчувати моральні страждання, страх, у зв`язку з чим прийняла рішення про виїзд за кордон до Європейського союзу на тимчасове проживання, залишивши неповнолітню дитину. Наразі ОСОБА_2 продовжує періодично перебувати поза межами України, до спілкування з колишніми членами сім`ї втратила інтерес. Дитина сторін не бажає виїжджати за кордон, а бажає залишитись разом з батьком - ОСОБА_1 на території України. ОСОБА_2 від участі в утриманні та вихованні доньки повністю самоусунулася, зв`язок з дитиною не підтримує, їх життям та вихованням не цікавиться. Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22, визначено, що у справах щодо самостійного виховання дитини батьком, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав іншого з батьків обмежується або припиняється. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Оскільки, ОСОБА_2 не приймає участь в утримані та вихованні неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , то є підстави для позбавлення її батьківських прав. Крім того, ОСОБА_1 , зазначає, що така позовна заява подана також для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги та чіткого визначення його правового статусу. Водночас, ОСОБА_2 не бажає повертатись до України на постійне місце проживання для участі у вихованні неповнолітніх дітей, що істотно негативно впливає на їх психічний стан та розвиток. Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання сина.

Від третьої особи надійшли пояснення, в яких Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, що відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Представник позивача - адвокат Мица Ю.В. надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Від представника відповідача - адвоката Квартенка О.Р. надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без участі відповідача та її представника за наявними в матеріалах справи доказами.

Від третьої особи надійшли пояснення, в яких зазначено про розгляд справи без участі представника.

Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про народження від 13.03.2014 (а.с.21/2) ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків народилася ОСОБА_3 , батьками якої записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачу на праві власності належить житлова квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.04.2007 (а.с.19/2), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.10.2007 (а.с.19/2). Крім того позивачу належить земельна ділянка площею 0.15га, та розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 21.12.2021 (копія а.с.19/2, 16), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2021 (а.с.16).

Надано до суду і копію закордонного паспорта ОСОБА_2 (а.с.17), в якому наявні відмітки про виїзди та виїзди за межі України.

На підтвердження фактичного проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 до суду надано: копію нотаріально посвідченої заяви позивача від 20.01.2025 (а.с.21), копію договору оренди житла від 20.01.2025 (а.с.24-26).

Згідно з ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Департаментом служб у справах дітей ХМР 12.08.2025 винесено висновок №295 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.49-50), в якому зазначено наступне. Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено. В Чугуївському міському суді Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Батько дитини - ОСОБА_1 . Мати дитини - ОСОБА_2 . Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 , мешкають за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до акту обстеження умов проживання, для проживання дитини створені належні умови. Відповідно до характеристики виданої комунальним закладом «Харківський ліцей № 109 Харківської міської ради» де ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається з 2020, за час навчання догляд за дитиною завжди здійснював батько, ОСОБА_1 , який контролював дитину, комунікував з вчителями, регулярно відвідував батьківські збори. З батьком дівчинка має теплі та довірливі стосунки, він фінансує всі потреби дитини, опікується її інтересами та життям. Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №4» Харківської міської ради, під наглядом якої перебуває ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до лікаря - педіатра, який надає первинну медичну допомогу, дитина звертається у супроводі батька, який виконував всі медичні рекомендації. Мати дівчинки до лікаря педіатра не зверталась. Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала свої письмові пояснення, в яких зазначила, що з народження мешкає разом із батьком. Батько її у всьому підтримує, цікавиться її захопленнями, задовольняє потреби. З початку 2023 мати перестала із нею спілкуватись та цікавитись її життям. Інколи відповідає на дзвінки ОСОБА_6 , але розмова не складається. Тому ОСОБА_6 перестала намагатися із нею поспілкуватись та підтримує батька у позові. З`ясувати думку матері дитини, ОСОБА_2 не виявилось можливим. Мати дитини запрошувалась до Департаменту служб, але за запрошенням не з`явилась, причини неявки не повідомила. Відзиву на позов або пояснень до Департаменту служб не надходило.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Досліджені судом докази свідчать про те, що мати неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її розвитком та навчанням, підготовкою до самостійного життя, не цікавиться її здоров`ям, не приїздить до неї, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально не підтримує.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому, в даному випадку, суд, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, вважає доцільним та необхідним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав, та вважає, що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, де буде забезпечено належні умови для зростання та розвитку дитини.

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що не позбавляє відповідача права в разі настання зазначених обставин за наявності належних та допустимих доказів звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355, 430, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України, батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09 травня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави, судовий збір у в розмірі 968.96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.О. Золотоверха