Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Богуна В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Автосервіс», третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зазначивши, що 07.06.2021 у м. Києві, на території Подільського району, сталася ДТП - зіткнення автобуса «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням. У результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, які визнані судово-медичною експертизою легкими, інша особа отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Позивача потерпілим у кримінальному провадженні не визнано досудовим слідством та відмовлено у цьому ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.04.2023. Цією ж ухвалою суду визнано заподіяння позивачу тілесного ушкодження внаслідок вказаної ДТП. Того ж дня іншою ухвалою Подільського районного суду м. Києва вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, тобто за нереабілітуючою обставиною. Таким чином, винуватість третьої особи у вчиненні ДТП встановлена та не потребує доказування відповідно до ч.6 ст.82 ЦІПК України. Оскільки позивачу було відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, він був позбавлений можливості ознайомитися із його матеріалами. Більше того, у відповідь на адвокатський запит листом Подільської окружної прокуратури відмовлено у наданні інформації щодо належності транспортного засобу «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , знову таки на підставі того, що позивачу відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні. Проте, відповідно до ухвали суду про закриття кримінального провадження, третя особа у момент ДТП, керуючи вказаним транспортним засобом, рухалася за маршрутом №180 (проспект Свободи - вулиця Милославська). Згідно ж листа Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, наданого на адвокатський запит від 08.09.2023, право перевезення пасажирів за вказаним маршрутом було надано ТОВ «Автосервіс», на підставі відповідного договору. Отже, саме відповідач є особою, яка здійснювала експлуатацію транспортного засобу, а відтак, є особою, відповідальною за спричинену шкоду, на підставі статей 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України. Матеріальну шкоду позивачу спричинено пошкодженням належного йому автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_3 . Відповідно до звіту №89/66.05.23 від 17.05.2023 вартість матеріального збитку, спричиненого вказаною ДТП внаслідок пошкодження автомобіля позивача, складає 445 658,40 грн. При цьому цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована АТ «Страхова компанія «ІНГО»», що підтверджується листом зазначеної компанії, а тому позивач може розраховувати на виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, оскільки таким є ліміт відповідальності страхової компанії. У відповідності до ст.1194 ЦК України різницю між розміром шкоди та сумою страхового відшкодування, яке має виплатити страхова компанія, має відшкодувати особа, відповідальна за шкоду. Таким чином, з відповідача, який є особою, відповідальною за шкоду, підлягає стягненню відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 345 658,40 грн. Крім того, позивач стверджує, що йому також спричинено й моральну шкоду. Так, під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, які потягли фізичні страждання та необхідність лікування. Окрім того, під час ДТП він відчув сильний стрес через побоювання за своє життя та здоров`я. Також у результаті ДТП істотно пошкоджено, а по суті знищено (оскільки ремонт визнаний недоцільним згідно зазначеного вище звіту), належний йому автомобіль. Для позивача це майно є цінним, на його придбання він тривалий час накопичував гроші, та внаслідок його знищення також потерпає від істотних негативних наслідків немайнового характеру. Окрім того, сама по собі відсутність автомобіля спричинила дуже істотні негативні наслідки у житті позивача. Так, він змушений користуватися більш повільним та менш комфортним громадським транспортом, від звичайних пересувань швидше стомлюється та відчуває дискомфорт, не може встигнути в усіх запланованих справах, через що порушилися зв`язки із оточуючими людьми, як ділового, так і особистого характеру. Також позивач стверджує, що користування громадським транспортом під час епідемії особливо небезпечного інфекційного захворювання COVID-19, оскільки вірогідність зараження вказаним захворюванням підвищується у громадському транспорті, піддавала ризику його здоров`я та змушувало побоюватися за стан як власного здоров`я, так і здоров`я близьких. Після початку повномасштабної війни російської федерації проти України громадський транспорт у м. Києві не працював взагалі тривалий час, внаслідок чого, не маючи автомобіля, позивач взагалі був позбавлений можливості пересування у критичній ситуації. Із урахуванням наведеного позивач просить стягнути на його користь 100 000,00 грн моральної шкоди. Крім того, він просить стягнути понесені ним судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 головуючим у справі було визначено суддю Анохіна А.М.

Ухвалою суду від 03.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.12.2023 до суду надійшли пояснення щодо позову, подані представником третьої особи, у яких він просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, представник вказує на відсутність в матеріалах справи доказів, за допомогою яких можливо ідентифікувати власника транспортного засобу «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , на те, що наданий позивачем висновок про вартість майна є неналежним доказом, а також на те, що позивач не скористався правом на страхове відшкодування.

29.12.2023 представником позивача подано до суду додаткові пояснення.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024 головуючим у справі визначено суддю Ковбасюк О.О., оскільки на підставі наказу №1/02-02 від 11.01.2024 суддю Козелецького районного суду Чернігівської області Анохіна А.М. відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 31.01.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 14.03.2024 частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

14.08.2024 представником відповідача подано до суду письмові пояснення, у яких зазначено про необґрунтованість та недоведеність доводів позивача, наведених у позовній заяві. Зокрема, представник відповідача вказує на те, що матеріали справи не містять листа Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, на який позивач вказує у позовній заяві, та договору, на підставі якого ТОВ «Автосервіс» здійснює перевезення пасажирів за маршрутом №180. Також матеріали справи не містять доказів, відповідно до яких можливо було б об`єктивно встановити кому саме належить згаданий транспортний засіб. Крім того, у позовній заяві зазначено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_4 була застрахована АТ «Страхова компанія «ІНГО», що підтверджується листом зазначеної компанії, у зв`язку з чим позивач розраховує на виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 гривень, оскільки таким є ліміт відповідальності страхової кампанії. Разом з тим, позивачем не долучено жодного доказу, відповідно до якого можливо встановити у якій страховій компанії був застрахований транспортний засіб «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_4 та на яку суму застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу. Також, заява з проханням перерахувати страхову виплату, яка додана до позовної заяви, не містить адресата, відмітки про прийняття цієї заяви отримувачем або доказів направлення такої заяви, підпису особи, яка склала таку заяву, що в свою чергу ставить під сумнів факт звернення позивача до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування. Крім того, представник просить врахувати, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема, в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Відповідно до змісту позовної заяви вона містить посилання на звіт №89/66.05.23 від 17.05.2023, відповідно до якого вартість матеріального збитку, спричиненого ДТП внаслідок пошкодження автомобіля складає 445 658,40 грн. Однак, аналізуючи зміст такого звіту, можливо дійти до висновку, що він є не об`єктивним та не враховує всіх аспектів стану автомобіля. Так, у звіті зазначено: «Звіт про оцінку містить професійну думку оцінювача щодо імовірної (ринкової) вартості об`єкта». Також звіт містить формулювання: «Інформація, отримана з незалежних джерел, вважається правдивою, однак оцінювач не гарантує в якій небудь формі факт її достовірності. Оцінювач не несе відповідальність за стан складових чи агрегатів, що неможливо досліджувати шляхом звичайного інспектування (чи зовнішнього візуального огляду). Оцінювач припускає відсутність яких небудь схованих факторів, що впливають на оцінку вартості досліджуваного об`єкта, стан конструкцій елементів. Проведений аналіз, міркування та висновки обмежуються лише викладеними припущеннями та обмежувальними умовами і представляють власне професійне судження оцінювача». Разом з тим, якщо скористатись сервісом Experian Auto Chech (надалі - Сервіс) та перевірити автомобіль за VIN НОМЕР_7, можливо встановити, що згаданий автомобіль був експортований з США, маючи серйозний рівень ушкоджень після зіткнення з деревом, у зв`язку з чим автомобіль був реалізований на аукціоні та проданий 15.04.2017 до Грузії. На момент продажу автомобіля до Грузії показник спідометра був 29 000 миль. Разом з тим, Сервіс також зазначає, що дані спідометра мають факт невідповідності з фактичним пробігом. Крім того, відповідно до Сервісу, 10.05.2021 на згаданий автомобіль замовлявся новий блок ABS, що свідчить про те, що пробіг на автомобілі намагались «скрутити», оскільки пробіг в зазначеному автомобілі зберігається на панелі приборів та у блоці ABS. Разом з тим, в Звіті відсутні будь-які відомості про те, що зазначений автомобіль вже був в ДТП, у автомобіля наявні факти невідповідності даних спідометра та фактичного пробігу автомобіля. Також, договір про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу №89/66.05.23 від 12.05.2023 не містить підпису позивача, що ставить під сумнів його існування. Ураховуючи наведене, представник відповідача вважає, що Звіт про вартість автомобіля, що доданий до позовної заяви, не може бути належним доказом для обрахунку майнової шкоди, оскільки сам його зміст є «професійним оціночним судженням оцінювача» та не враховує всіх аспектів стану автомобіля до ДТП. Крім того, він вказує, що оскільки позивачу не було заподіяно шкоди кримінальним правопорушенням, він не був визнаний потерпілим в рамках кримінального провадження, то й право на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, він не має.

26.08.2024 представником позивача подано до суду додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 22.10.2024 задоволено клопотання представника позивача та повторно витребувано докази по справі.

22.01.2025 до суду надійшов лист від Подільської окружної прокуратури міста Києва, у якому повідомлено про неможливість надання витребуваних судом доказів.

20.03.2025 представником відповідача подано до суду письмові пояснення, у яких зазначено про неможливість виконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів.

Перед початком судового засідання 02.07.2024 представники сторін подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

За таких обставин, ураховуючи наявні в матеріалах справи заяви представників сторін по суті справи, а також подані ними заяви про розгляд справи без їхньої участі, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, із урахуванням усних пояснень учасників справи, наданих в ході судового розгляду, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що 07.06.2021 приблизно о 14 год. 25 хв. у м. Києві, на проїжджій частині перехрестя вулиці Наталії Ужвій, проспекту Правди та проспекту Свободи, що територіально відноситься до Подільського району міста Києва, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої пасажир вказаного автобуса ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди 08.06.2021 до Єдиного реєстру досудових внесено відомості за №0001086 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.04.2023 у справі №758/10480/22 встановлено, що вказана ДТП сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_3 , однак цією ж ухвалою останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим.

При цьому 19.04.2023 Подільським районним судом міста Києва також постановлено ухвалу у справі №758/10480/22, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про залучення його в якості потерпілого в рамках вказаного вище кримінального провадження.

Звернувшись із даним позовом до суду, ОСОБА_2 вказує на те, що внаслідок вказаної ДТП йому було спричинено матеріальну шкоду, яка вразилась у пошкодженні належного йому автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до звіту №89/66.05.23 від 17.05.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу внаслідок ДТП, складає 445 658,40 грн.

Позивач стверджує, що відповідно до ухвали суду про закриття кримінального провадження, на момент ДТП винуватець ОСОБА_3 , керуючи автобусом «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався за маршрутом №180 (проспект Свободи - вулиця Милославська).

Згідно з листом Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, наданим на адвокатський запит, право перевезення пасажирів за вказаним маршрутом було надано на підставі відповідного договору ТОВ «Автосервіс».

Із урахуванням наведеного, позивач стверджує, що оскільки особою, яка здійснювала експлуатацію транспортного засобу, яким керував винуватець ДТП, є ТОВ «Автосервіс», то у відповідності до положень статей 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України саме це товариство є особою, відповідальною шкоду, спричинену внаслідок ДТП.

Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок ДТП йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 445 658,40 грн, яка виразилася у пошкодженні належного йому автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_2 , на підтвердження чого він надав до суду звіт №89/66.05.23 про оцінку вартості матеріального збитку, складений ФОП ОСОБА_6 17.05.2023.

Також він зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «Страхова компанія «ІНГО»», із лімітом відповідальності страховика у розмірі 100 000,00 грн.

Із урахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь на підставі ст.1194 ЦК України майнову шкоду у розмірі 345 645,40 грн, що дорівнює різниці між розміром завданої йому шкоди та сумою страхового відшкодування, яке має виплатити йому страхова компанія.

Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивача, суд керується наступним.

Обставини вчинення ДТП та вина ОСОБА_3 встановлені ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.04.2023 у справі №758/10480/22, яка набрала законної сили 11.03.2021.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вказані обставини не підлягають доказуванню у даній справі.

Разом із цим, вирішуючи доведеність решти доводів позивача, наведених в обґрунтування позову, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах (шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого).

Пунктом 9.1 статті 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями пункту 36.1 статті 36 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до приписів статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц сформовано висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Як неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (зокрема, у постановах від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц), у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач, зокрема, стверджує, що відповідно до ухвали суду про закриття кримінального провадження, ОСОБА_3 керуючи у момент ДТП автобусом «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався за маршрутом №180 (проспект Свободи - вулиця Милославська), а згідно з листом Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, наданим на адвокатський запит від 08.09.2023, право перевезення пасажирів за вказаним маршрутом на підставі відповідного договору було надано ТОВ «Автосервіс».

Як вбачається зі змісту ухвали Подільського районного суду міста Києва від 19.04.2023 у справі №758/10480/22, в момент ДТП, що мала місце 07.06.2021, водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом громадського транспорту «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по маршруту №180 (проспект Свободи - вулиця Милославська) по проїзній частині проспекту Свободи зі сторони вулиці Світлицького в крайній лівій смузі, з трьох наявних, в бік вулиці Наталії Ужвій в місті Києві.

У той же час, в матеріалах справи відсутній лист Департаменту транспортної інфраструктури КМДА та договір, на підставі якого ТОВ «Автосервіс» здійснювало перевезення пасажирів за маршрутом №180, на які вказує позивач у позовній заяві.

Відсутні в матеріалах справи і будь-які інші докази, які б дали суду можливість встановити власника автобуса «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП, у тому числі відсутні докази, які б вказували на те, що права позивача порушені саме відповідачем.

На підставі викладеного, виходячи із встановлених обставин справи, суд вважає, що позивачем не доведено правомірності його вимог до відповідача ТОВ «Автосервіс».

При цьому суд зауважує, що в ході судового розгляду було двічі задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано, зокрема, у ТОВ «Автосервіс» документи стосовно власника автобуса «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП, а також документи щодо експлуатації такого транспортного засобу на автобусному маршруті та документи щодо правових підстав керування ним ОСОБА_3 .

Однак, як вбачається із письмових пояснень представника відповідача, наданих на виконання відповідної ухвали суду про витребування доказів, такі документи на підприємстві не збереглися.

Таким чином, суду не надано доказів на підтвердження належності автобуса «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , яким на момент ДТП керував винуватець події ОСОБА_3 , саме відповідачу ТОВ «Автосервіс».

При цьому суд зауважує, що стороною позивача клопотання про заміну неналежного відповідача не заявлялося.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (стаття 24 ЦК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30.01.2019 справі №552/6381/17 (пункт 39)).

Ураховуючи встановлені обставини справи, а також приймаючи до уваги наведені вище положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.

Таким чином, підстави для стягнення судових витрат на користь позивача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне найменування сторін та третіх осіб по справі:

позивач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», місцезнаходження: м. Київ, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Сошників, вул. Іванова, 3, ;

третя особа - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 07.07.2025.

Суддя О. О. Ковбасюк