Провадження №: 2-з/752/183/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

19.08.2025 Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кирильчук І. А., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларі» - адвоката Гричаненка Олександра Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларі» до ОСОБА_1 про зобов`язання відновити становище, яке існувало до реконструкції нежилих приміщень,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларі» до ОСОБА_1 про зобов`язання відновити становище, яке існувало до реконструкції нежилих приміщень, у якій позивач просить суд зобов`язати відповідача за власний рахунок, відновити становище, яке існувало до реконструкції нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, привести зовнішню стіну будинку у попередній стан шляхом закладення цеглою отворів зовнішньої несучої стіни будинку у формі віконних пройомів, які існували до реконструкції, демонтувати зовнішні ролети, демонтувати бетонні сходинки під зовнішніми вікнами, відновити систему водопостачання, відновити стелю, яке існувала до реконструкції, відновити зовнішні і внутрішні стіни.

Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення даного позову, в якій представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 проводити будівельні роботи та роботи з реконструкції нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , до закінчення розгляду справи судом та набрання рішенням законної сили.

Заява мотивована тим, що ТОВ «Ларі» на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень серія та номер: 1-455 від 27 вересня 2013 року набуло у приватну власність нежилі приміщення загальною площею 22,00 кв. м., в тому числі: №№ 1,2,3, (групи приміщень № 70) площею 21,30 кв. м., місця спільного користування площею 0,70 кв. м. ( літера «Е») за адресою: АДРЕСА_1 .

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до наказу Департаменту охорони культурної спадщини від 22 червня 2023 року №31 занесений до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва. В переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва перебуває за № 458 з позначкою: будинок житловий родини Стишинських 1850-1851 рр., 1894 р.; надбудова 1930-ті рр.; перебудов а - 1999 р. Саксаганського вул. 44-Е.

13 грудня 2024 року ТОВ «УКРТЕХНОПРОМСНАБ» (код 24083216) продало, а відповідач купив нежилі приміщення (літ. «Е») з існуючою вхідною групою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (нежилі приміщення) загальною площею 50,0 кв. м.

У кінці червня - на початку липня відповідач розпочав будівельні роботи: демонтував старі вікна, вибив віконні пройоми, здійснив частковий демонтаж фасадної частини будинку, здійснив заливання бетоном фасадної частини під віконними пройомами, улаштував ролети, здійснив втручання в систему опалення та інші роботи.

Відповідач виконував і виконує будівельні роботи, реконструкцію без дозволів. Відомості про початок виконання будівельних робіт не реєструвався, проект реконструкції не розроблявся і не погоджувався. Відповідач не має дозволу на виконання будівельних робіт та робіт з реконструкції.

Частина нежитлових приміщень, які набута відповідачем у приватну власність є складовою частиною будинку, який є об`єктом культурної спадщини м. Києва та який підпадає під додатковий нормативний захист в частині проведення будівельних робіт і реконструкції. Позивач і відповідач є співвласниками нежитлових приміщень одного будинку. Позивач не надавав дозволу на проведення будівельних робіт і реконструкції нежитлових приміщень. Позивач заперечує з приводу виконання будівельних робіт і проведення реконструкції.

Факт будівельних роботів і реконструкції підтверджується фотофіксацією, відео фіксацією, зверненням до поліції з повідомленнями про проведення самочинних будівельних робіт.

Відповідач проводить будівельні роботи на даний час. Існує потреба у забезпеченні позову, оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_1 , може бути зруйнований і знищенні окремі приміщення.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатків до неї та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом пункту 2 частини першої статті 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, шостою, сьомою, одинадцятою статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не повинен надавати оцінку доказам в обґрунтування вимог чи заперечень проти позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову. В першу чергу суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Слід зауважити, що з огляду на положення цивільного процесуального закону особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна достатньо обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Установлено, що предметом позову у даній справі є: зобов`язання відповідача за власний рахунок, відновити становище, яке існувало до реконструкції нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, привести зовнішню стіну будинку у попередній стан шляхом закладення цеглою отворів зовнішньої несучої стіни будинку у формі віконних пройомів які існували до реконструкції, демонтувати зовнішні ролети, демонтувати бетонні сходинки під зовнішніми вікнами, відновити систему водопостачання, відновити стелю яке існувала до реконструкції, відновити зовнішні і внутрішні стіни.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Інститут забезпечення позову є однією із гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, механізмом, який покликаний гарантувати у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав виконання майбутнього рішення суду та ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також при оцінці співмірності, слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ТОВ «Ларі» є власником нежилих приміщень загальною площею 22,00 кв. м., в тому числі: №№ 1,2,3, (групи приміщень № 70) площею 21,30 кв. м., місця спільного користування площею 0,70 кв. м. ( літера «Е») за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є власником нежилих приміщень (літ. «Е») з існуючою вхідною групою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (нежилі приміщення) загальною площею 50,0 кв. м.

Тобто, позивач і відповідач є співвласниками нежитлових приміщень одного будинку.

Між сторонами у справі виник спір стосовно законності ведення відповідачем будівельних робіт з реконструкції належних йому нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , частина нежилих приміщень у будинку якого належить позивачу, а сам будинок є об`єктом культурної спадщини міста Києва.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Варто наголосити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20)).

Позивач, як власник нежитлових приміщень будинку, у якому відповідач є власником інших нежитлових приміщень, у своєму позові просить, зокрема, припинити право відповідача на реконструкцію належних йому нежитлових приміщень, яка стосується змін у конструкціях будинку, посилаючись на відсутність у відповідача дозвільних документів на таку реконструкцію та порушення будівельних норм.

Оскільки у позові позивач просить припинити право відповідача на виконання будівельних робіт і існує реальна загроза завершення такого будівництва протягом строків розгляду справи в суді, наведені вимоги на час ухвалення у справі рішення відповідно можуть стати неактуальними і позивач втратить можливість ефективного захисту своїх прав, як співвласник нежитлових приміщень у даному будинку.

При цьому, суд також враховує, що на час дії воєнного стану введеного в Україні, проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) припинено, відтак унеможливити виконання будівельних робіт на час розгляду справи можливо лише в межах вжиття заходів забезпечення позову.

Суд зауважує, що забезпечення позову шляхом заборони здійснення подальших будівельних робіт має тимчасовий характер і у разі відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, у той же час забезпеченням позову будуть захищені інтереси позивача щодо права на ефективний захист шляхом припинення права відповідача на виконання будівельних робіт та збереження майна до вирішення справи по суті.

Зважаючи на підстави заявленого позову, його обґрунтування порушенням прав позивача як співвласника нежитлових приміщень у спірному будинку, внаслідок самовільного проведення відповідачем будівельних робіт, за відсутності всіх необхідних дозвільних документів, з наведенням відповідних аргументів та доказів, що свідчить про наявність існуючого між сторонами спору, суд вважає, що у разі не вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення подальших будівельних робіт, існує загроза що в разі обґрунтованості позовних вимог та задоволення позову, невжиття заходів забезпечення призведе до неможливості ефективного захисту прав позивача, оскільки у випадку закінчення будівельних робіт до ухвалення у справі рішення, визначений позивачем спосіб захисту у вигляді відновлення становище, яке існувало до реконструкції нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , стане неналежним та неефективним.

Такі висновки узгоджуються з ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 755/8534/24.

За таких обставин заява представника позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Ураховуючи положення статті 154 ЦПК України судом не встановлено підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Відповідач може понести витрати на сплату судового збору у разі оскарження ухвали суду про забезпечення позову в апеляційному порядку, однак такі витрати відносяться до судових і підлягають розподілу при вирішенні спору по суті у кінцевому рішенні суду.

На підставі викладеного, керуючись статями 149-154, 353-355 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларі» - адвоката Гричаненка Олександра Миколайовича про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проводити будівельні роботи та роботи з реконструкції нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , до закінчення розгляду справи судом та набрання рішенням законної сили.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала складена 19 серпня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук