№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4161/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Ярмола О.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Підодвірного Тараса Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Ярмоли О.Я., у справі № 357/12090/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ВІН ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 26 березня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 736042, у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого відповідачці було надано позику у сумі 7 000,00 грн. строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови вказаного договору та перерахувало на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти в розмірі 7 000,00 грн. Натомість ОСОБА_1 не виконала умови договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту щодо повернення наданих коштів, унаслідок чого виникла заборгованість. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 736042 від 26 березня 2019 року, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідачки. 25 липня 2024 року Загальними зборами учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідачки перед новим кредитором складає 24 850,00 грн., а саме: сума основного боргу 7 000,00 грн., проценти 3 780,00 грн., прострочені проценти 10 710,00 грн., інші штрафи 3 360,00 грн., а також згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у сумі 10 769,27 грн. та 3 % річних в сумі 2 239,43 грн. З урахуванням викладеного, ТОВ «ВІН ФІНАНС» просило стягнути з ОСОБА_1 37 858,70 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 736042 від 26 березня 2019 року у сумі 21 070,00 грн., суму інфляційних втрат 1 339,31 грн. та три відсотки річних у розмірі 370,60 грн., всього: 22 779,91 грн. та судові витрати по справі в сумі 4 466,06 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Підодвірний Т.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ВІН ФІНАНС». Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Долучена до матеріалів справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору.Вказує, що в матеріалах справи відсутні оферта та акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Матеріали справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 26.03.2019 року № 736042 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Позивачем не доведено укладення спірного кредитного договору, як і не доведено отримання відповідачкою кредитних коштів. Також зазначає, що договір факторингу між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ВІН ФІНАНС» було укладено 12 квітня 2018 року, в той час як кредитний договір укладено 26 березня 2019 року, тобто майже через рік після укладення договору факторингу. При цьому, договір факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року не містить пункту про можливість відступлення майбутнього права вимоги. Відтак, якщо навіть припустити, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено кредитний договір від 26 березня 2019 року, первісний кредитор не міг відступити таке право вимоги за договором факторингу від 12 квітня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 березня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 736042, який підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідачки. Відповідно до умов договору сума кредиту складає 7 000,00 грн., строк кредитування 30 днів, тобто до 25 квітня 2019 року (а.с. 14-16).

Згідно з п. 1.3.1. вказаного договору за користування позикою клієнт сплачує товариству знижену процентну ставку, яка становить 0,90 % від суми позики за кожен день користування позикою (328,50 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору.

Згідно з п.п. 1.3.2., 1.3.3. вказаного договору стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою (657,00 % річних), яка застосовується згідно з п.п. 1.7., 3.4., 3.6.2. цього договору.

Пунктом 1.4. договору визначено, що загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 127,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 8 890,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою - 27,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 1 890,00 грн. (у грошовому виразі).

Відповідно до п. 3.2. договору № 736042 нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховується щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у графіку платежів (додаток № 1 до цього договору).

Згідно з п. 3.4. договору у разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2 але за стандартною процентною ставкою.

Відповідно до п. 6.2 договору датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання. Договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів.

Відповідно до договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», Реєстру прав вимог № 24 від 21 серпня 2019 року до договору факторингу, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке в подальшому прийняло рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС», набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 736042 від 26 березня 2019 року в сумі 10 780,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 7 000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 3 780,00 грн.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики.

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Авентус Україна», долученого до позовної заяви, за договором № 736042, укладеного 26 березня 2019 року, у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 24 850,00 грн., що складається з суми основного боргу 7 000,00 грн., процентів 3 780,00 грн., прострочених процентів 10 710,00 грн., інших штрафів 3 360,00 грн. (а.с. 30).

ТОВ «ВІН ФІНАНС» порушило перед судом питання про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 736042 від 26 березня 2019 року в розмірі 37 858,70 грн., з яких: 24 850,00 грн. - сума заборгованості за договором; 2 239,43 грн. - 3 % річних; 10 769,27 грн. - інфляційна складова боргу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ВІН ФІНАНС» та стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за договором № 736042 від 26 березня 2019 року в розмірі 21 070,00 грн., суму інфляційних втрат - 1 339,31 грн. та три відсотки річних у розмірі 370,60 грн., всього: 22 779,91 грн.

При цьому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав доведеним укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору №736042 та набуття права вимоги за вказаним договором ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Кредитор, який заявляє вимоги про стягнення коштів за кредитним договором, зобов`язаний надати суду докази на підтвердження надання позичальнику кредиту.

При цьому за правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження законності позовних вимог ТОВ «ВІН ФІНАНС» надало суду копії договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №736042 від 26 березня 2019 року, графіку платежів до договору від 26 березня 2019 року, копію договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, реєстру прав вимог № 24 від 21 серпня 2019 року, а також розрахунок заборгованості. У договорі про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №736042 від 26 березня 2019 року та графіку платежів до договору від 26 березня 2019 року зазначено, що вони підписані ОСОБА_1 електронним підписом.

Разом з тим, ТОВ «ВІН ФІНАНС» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання ОСОБА_1 електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідачки при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «ВІН ФІНАНС» надало довідку ТОВ «Авентус Україна» про ідентифікацію, яка підтверджує, що ідентифікацію ОСОБА_1 при укладенні договору №736042 від 26 березня 2019 року. Акцепт договору підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Otp-пароль: 438365, фінансовий номер телефону, на який відправлено оtp-пароль: НОМЕР_1 (а.с. 78).

Проте надана довідка була сформована попереднім кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна» і не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації ОСОБА_1 при укладенні договору.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази направлення кредитодавцем одноразового ідентифікатора на телефон відповідачки. При цьому зазначення в довідці про ідентифікацію ТОВ «Авентус Україна» фінансового номера телефону, на який нібито відправлено одноразовий ідентифікатор оtp-пароль, не свідчить про те, що такий одноразовий ідентифікатор було відправлено на цей номер.

Колегія суддів також враховує наявність розбіжностей у зазначенні даних про подання заявки на отримання кредиту, даті укладення договору і даті банківського переказу, зазначених у вищевказаній довідці. Так, в довідці вказано, що датою укладення договору та датою банківського переказу є 26 березня 2019 року о 04:39:09. Тоді як в графі «Заявка на кредит подана» зазначено час подання заявки на отримання кредиту 26 березня 2019 року о 05:29:21. Тобто зі змісту довідки вбачається, що нібито укладення договору та банківський переказ було здійснено на 1 год. 10 хв. раніше ніж подано позичальником заявку на отримання кредиту.

Також ТОВ «ВІН ФІНАНС» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №736042 від 26 березня 2019 року.

Так, ТОВ «ВІН ФІНАНС» не надало суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №736042 від 26 березня 2019 року, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачці.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «ВІН ФІНАНС» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №736042 від 26 березня 2019 року.

Враховуючи викладене, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4 542,00 грн. судового збору, які підлягали сплаті за подання апеляційної скарги відповідно до положень Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Підодвірного Тараса Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 4 542,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді