Рішення

Іменем України

Справа № 712/10247/24

Провадження № 2/712/519/25

25 серпня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

секретаря судового засідання Безрукової Д.О.

учасники справи:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Черкаської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та аргументів учасників справи

29 серпня 2024 року ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог вказують, що із серпня 2003 року після переведення чоловіка позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 на місце військової служби з міста Кривий Ріг до міста Черкаси, ОСОБА_2 , її старший син ОСОБА_1 , а після народження у лютому 2009 року і другий її син ОСОБА_3 проживають у квартирі АДРЕСА_1 (надалі - спірна квартира).

Вселення до спірної квартири з одночасним відкриттям на ім?я позивачки ОСОБА_2 особового рахунку для здійснення оплати за комунальні послуги, було здійснено на підставі розпорядження адміністрації Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 6", яке згідно із рішенням Черкаської міської ради № 3-531 від 26.06.2003 було балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 .

Здійснюючи оплату за користування спірною квартирою та отриманих комунальних послуг, згідно виставлених позивачці ОСОБА_2 рахунків, остання була впевнена, що заселення відбувалось без порушення чинного законодавства України. Для вирішення питання щодо реєстрації за фактичним місцем проживання сім?ї позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 05.12.2006 звернулося до Соснівської районної ради м. Черкаси, до комунальної власності якої рішенням господарського суду Черкаської області №09/1115 від 03.04.2001 було передано КП ВЖ РЕУ-6 з житловими та майновими комплексами, про надання ОСОБА_4 та членам його сім?ї постійної реєстрації у спірній квартирі.

Виконавчий комітет Соснівської районної ради м. Черкаси листом від 02.01.2007 повідомив, що 22.12.2006 надало відповідне клопотання № 1140/01-15 до Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 6", але внаслідок подання останнім позовної заяви про виселення сім?ї позивачки ОСОБА_2 , підняте питання остаточно буде вирішуватися згідно вимог чинного законодавства - поступово.

Однак, навіть після вирішення справи за позовною заявою КП ВЖРЕУ-6, яким було відмовлено позивачеві у задоволенні заяви у повному обсязі та встановлено, що вселення в спірну квартиру відбулося не самоправно, але не в установленому порядку - без ордера (рішення Соснівського районного суду від 22.12.2010 справа № 2-2002/10), питання щодо реєстрації місця проживання за її фактичною адресою - не було вирішено. Таким чином, позивачка ОСОБА_2 , її неповнолітній син ОСОБА_3 і позивач 2 -

ОСОБА_1 мають реєстрацію місця проживання за адресою військової частини - АДРЕСА_3 , хоча фактично проживають у спірній квартирі.

Соснівська районна рада м. Черкаси (юридична адреса - м. Черкаси, бул. Шевченка, 117, Код ), згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - перебуває в процесі припинення - «в стані припинення» з 14.09.2011.

Після розлучення із ОСОБА_4 (рішення Соснівського райнного суду м. Черкаси від 01.03.2013 справа №712/631/13-I), він виїхав у постійне місце проживання до своєї нової дружини, а позивачка ОСОБА_2 , її неповнолітній син ОСОБА_3 і позивач 2 - ОСОБА_1 продовжили мешкати у єдиному місці проживання - спірній квартирі

Із 2003 року та по даний час, позивачка ОСОБА_2 сплачує комунальні та всі інші витрати, пов?язані з утриманням спірної квартири, постійно робить поточні та капітальні ремонти за власні кошти, облаштувала квартиру новими вікнами, вхідними дверима - тобто, вона та її сини, продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 10 років

27.12.2016 р. позивачка ОСОБА_2 звернулася до Управління соціального захисту населення Соснівського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою про призначення житлової субсидії за фактичним місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 . Однак, Управління соціального захисту населення Соснівського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради своїм рішенням від 22.02.2017 р. (особова справа № 601461) відмовило позивачці ОСОБА_2 , в призначенні житлової субсидії.

На даний час позивачка ОСОБА_2 проходить службу у Збройних Силах України.

Спірна квартира є єдиним житлом для неї і її синів.

Згідно акту від 14.11.2022 р., який був складений мешканцями сусідніх квартир і балансоутримувачем ТОВ «УПРАВЛІНСЬКА КОМПАНІЯ «НОВА ЯКІСТЬ»

ДІЛЬНИЦЯ 19» підтверджується, що громадяни ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , більш ніж десять останніх років постійно проживають в квартирі АДРЕСА_1 , відкрито, безперервно і добросовісно володіють вказаною квартирою, здійснюють належне її утримання і утримання місць загального користування будинку, в якій знаходиться вказана квартира.

За відомостями з інформаційної довідки № 303823667 від 29.06.2022р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна шодо об?єкта нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Спірна квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності м. Черкаси, однак у позивачів відсутній ордер на вселення, що у свою чергу унеможливлює здійснення приватизації позивачами квартири у встановленому порядку.

Визнання права власності за набувальною давністю на квартиру не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та підтверджується доказами.

Оскільки за результатами розрахунку часток квартири

АДРЕСА_1 , проведеної експертом ОСОБА_5 , в користуванні позивачів перебуває 42/100 вказаної квартири, тому підлягають до задоволення позові вимоги про визнання права власності по 14/100 частині квартири (42/3=14) за позивачкою ОСОБА_2 її неповнолітнім сином (третя особа на стороні позивачки) ОСОБА_3 і позивачем 2 - ОСОБА_1 , оскільки як зазначалось вище у позовній заяві, останні на законній підставі з 2003 р., а ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) - з 2009 р. (з моменту народження) проживають у вказаній квартирі, тобто володіють нею (право користування). Іншого житла не мають, сплачують комунальні послуги, здійснюються утримання житла, позивачка ОСОБА_2 є наймачем квартири, а її сини - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - членами її сім?ї.

Перелічені вище обставин та надані докази у своїй сукупності свідчать про добросовісне набуття права на спірну квартиру, через відкритість і безперервність її володіння протягом часу визначеного законом. Заволодіння квартирою АДРЕСА_1 відбулось без порушення норм права (викрадення, шахрайство), а визнання права власності за набувальною давністю на квартиру не буде суперечити закону, не є порушенням прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Позивачка ОСОБА_2 , її неповнолітній син ОСОБА_3 і позивач 2 - ОСОБА_1 , проживають у спірній квартирі, добросовісно, відкрито та безперервно.

Просять суд визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 право власності по 14/100 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з кімнат (приміщень) 6, 7, 8, 9.

11 жовтня 2024 року представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що Черкаська міська рада не визнає позов, заперечує проти його задоволення з наступних підстав.

Оскільки позивачем є особа, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, а відповідач це особа, яка на думку позивача, порушила його права, не визнає або оспорює їх., з позовної заяви не вбачається яким чином Черкаська міська рада не визнає або спорює права позивачів.

Також представник відповідача ОСОБА_6 зазначає, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не

знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно. яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що позов є необґрунтованим, а надані докази не дають підстав для його задоволення.

22 жовтня 2024 року представник позивачів адвокат Шаригіна Н.М. скерувала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що в абзаці 12 мотивувальної частини рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.09.2007 у справі № 2-1504-07, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області 15.01.2008 встановлено, що спірна квартира знаходиться у будинку, що перебуває у міській комунальній власності. Отже ці обставини не потребують повторного встановлення і дослідження. Цим же рішенням підтверджується безтитульність і добросовісність володіння позивачами спірною квартирою.

На даний час позивачі мають бажання розпоряджатися належним їм майном, однак не мають такої можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Адвокат Шаригіна Н.М - представник позивачів скеруваал заява про розгляд справи в її відсутність, позов просила задоволити з викладених у ньому підстав.

ОСОБА_6 - представник відповідача у наданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутність, відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Хід розгляду справи, заяви, клопотання, процесуальні дії

03 вересня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без руху позовну заяву.

16 вересня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

26 листопада 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 13 вересня 2007 року Соснівським районним судом м. Черкаси було ухвалено рішення по справі № 2-1504-07 за позовом виробничого ремонтно-експлуатаційне управління № 6, виконавчого комітету Черкаської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ,зацікавлена особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Соснівської районної ради про виселення, яким позов залишено без задоволення. Вказане рішення було залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15 січня 2008 року.

Судами встановлено, що подружжя ОСОБА_7 вселилось на спірну житлову площу з дозволу відповідних посадових осіб і з відповідачкою ОСОБА_2 у 2004 році було укладено договір найму житлового приміщення та видано розрахункову книжку і відкрито особовий рахунок.

Згідно свідоцтва про народження актовий запис № 155 від 10.02.2009 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 .

22 грудня 2010 року Соснівським районним судом м. Черкаси було ухвалено рішення по справі № 2-2002/10 за позовом КП Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Соснівської районної ради про виселення, яким позов залишено без задоволення.

Відповідно до повідомлення про призначення субсидії на ЖКП до особової справи №601461 від 22.02.2017 року ОСОБА_2 АДРЕСА_1 житлову субсидію не призначено з підставі відсутності зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Згідно довідки № 1872/Д від 18.08.2022 року позивачка ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 28.09.2017 року по теперішній час.

Відповідно до договорів про надання комунальних послуг по спірній квартирі споживачем є ОСОБА_2 . Згідно квитанцій про оплату комунальних послуг платником є ОСОБА_2 .

Згідно з розрахунком часток експерта ФОП ОСОБА_5 від 16.06.2022 року по АДРЕСА_1 на житлову блок-секцію, ідеальна частка складає 42/100.

Відповідно до висновку про вартість об`єкту нерухомого майна від 26.04.2024 року загальна ринкова вартість частини приміщень квартири (блок-секція) приміщення № 6, 7, 8, 9 складає 452 917, 49 грн.

Згідно акту опитування сусідів від 14.11.2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 більш ніж десять останніх років постійно проживають в квартирі АДРЕСА_1 , відкрито, безперервно і добросовісно володіють вказаною квартирою, здійснюють належне її утримання і утримання місць загального користування будинку, в якій знаходиться вказана квартира.

Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного права, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не ґрунтується на жодній правовій підставі володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного права, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не ґрунтується на жодній правовій підставі володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18).

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судовими рішеннями Соснівського районного суду у справах № 2-1504-07 та № 2-2002/10, які набрали законної сили, встановлено, що подружжя ОСОБА_7 вселилось на спірну житлову площу з дозволу відповідних посадових осіб і з відповідачкою ОСОБА_2 у 2004 році було укладено договір найму житлового приміщення.

Відповідано до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки ОСОБА_2 були вселена в спірне житло як наймач, ОСОБА_1 ОСОБА_3 - як члени сім`ї наймача, тобто отримала квартиру у користування, квартира є об`єктом комунальної власності, на час вселення наймач і члени її сім`ї розуміли, що вони володіють чужою річчю, суд вважає, що відсутні підстави, з якими закон пов`язує визнання права власності в порядку статті 344 ЦК України, відсутні. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 337/4725/18, провадження № 61-17010 св 19

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Питання про судові витрати

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачами судові витрати по оплаті судового збору відшкодуванню не підялгають згідно ст.141 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 4, 5, 12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Черкаської міської ради про визнання права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на 14/100 частини квартири АДРЕСА_1 за кожним за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення складений 29 серпня 2025 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Черкаська міська рада (м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ).