Провадження № 2/191/588/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 серпня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Форощук С.А., за участі секретаря судового засідання Вехник С.Л., представниці позивачки адвоката Швидкової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22.10.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.12.2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. 3 моменту розірвання шлюбу, з 2015 року позивачка виховувала доньку самостійно. Батько дитини, ОСОБА_2 не виконує своїх обов`язків з виховання та утримання дитини. Судовим наказом Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року у справі № 191/3517/18 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на доньку у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову з 10.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини не виконує, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2024 року складає 156 334, 22грн. Відсутність у вихованні ОСОБА_4 її батька ОСОБА_2 підтверджується довідками зі школи, місця проживання сім`ї, також складені висновки про підтвердження місця проживання ОСОБА_3 у 2021-2024 роках. На підставі викладеного, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22.04.2025 року до суду надійшов висновок Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.04.2025 року № 104-906 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представниця позивачки адвокат Швидкова В.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 , надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, зазначила, що з моменту розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем з 2015 року виховання дитини ОСОБА_4 займається позивачка, відповідач жодного разу за весь цей час не цікавився донькою, не телефонував на свята та дні народження, аліменти, стягнені на підставі судового наказу не сплачував, у зв`язку з чим судовими рішення неодноразово стягувалась пеня від суми несплачених аліментів. Також представниця позивачки зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення судом.
Відповідач, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернуті на адресу суду з позначками «Адресат відсутній за вказаною адресою», «За закінченням терміну зберігання».
Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи без її участі, проти просить прийняти законне рішення в інтересах дитини.
Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
04.08.2025 року судом ухвалено проводи розгляд справи в заочному порядку.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 22 жовтня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстрований шлюб, актовий запис № 837, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого долучена до матеріалів справи. Від зареєстрованого шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у свідоцтві про її народження серії НОМЕР_1 виданому Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м Києві 12.03.2013 року сторони записаним батьками.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.12.2015 року у справі № 191/2844/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 12.12.2015 року.

Позивачка ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 з 27.06.2019 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать витяг з реєстру територіальної громади №2024/013231598 від 01.11.2024 року та довідка про реєстрацію місця проживання особи №40819790 від 27.06.2019 року, долучені до матеріалів справи.

На підставі судового наказу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року у справі № 191/3517/18 зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_3 стягнені аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову з 10.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця від 20.12.2018 року відкрите відповідне виконавче провадження № 57955075.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з боржника ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_3 , виданої Синельниківським ВДВС Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №149749 від 22.10.2024 року ОСОБА_2 станом на 01.11.2024 року має заборгованість в сумі 156 334, 22 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.02.2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеня за прострочення сплати аліментів в сумі 24 832, 23грн. Рішення набрало законної сили 28.03.2020 року. Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02.04.2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2019 року по 26.02.2020 року в сумі 12 508, 47 грн. Додаткове рішення набрало законної сили 03.05.2020 року.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03.03.2025 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеня за прострочення сплати аліментів в сумі 156 334, 22 грн. Рішення набрало законної сили 03.04.2025 року.

Згідно з висновками Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для її тимчасового виїзду за межі України від 09.02.2021 року, від 27.01.2022 року, від 31.03.2023 року, від 18.04.2024 року, які затверджені розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.02.2021 року № 80, від 02.02.2022 року № 62, від 12.04.2023 року № 199, від 22.04.2024 року № 205 відповідно, ОСОБА_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з матір`ю ОСОБА_1 умови проживання добрі, квартира облаштована необхідними меблями та побутовою технікою, для дитини створені належні умови для проживання та розвитку, наявність дитячих речей свідчить про постійне проживання дитини в квартирі.

З довідко, наданих класними керівниками та вихователями ОСОБА_4 вбачається, що батько не займається вихованням доньки, не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником, не цікавиться досягненнями дівчинки.

Відповідно до висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 104-2906 від 17.04.2025 року, ОСОБА_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з матір`ю ОСОБА_1 , де створені належні умови для проживання дитини. ОСОБА_7 відвідує ліцей № 107 «Введенський» та заняття з джиу джитсу. За інформаціє наданою класними керівниками дівчинки та тренером, мати приділяє належну увагу вихованню та навчанню дівчинки, батько у жодному із закладів не бачили, з ним не спілкувались, життям доньки він не цікавиться. На засіданні комісії з питань захисту дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації 17.04.2025 року, була присутня мати дитини, яка повідомила, що з 2015 року батько жодної участі у житті доньки не приймав, не зустрічався з нею, не телефонував, зі святами не вітав, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Запрошення, надіслане батьку дитини укрпоштою повернулось із позначкою «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з чим є доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_4 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), на яку міститься посилання у касаційній скарзі, зазначено, що під час вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо доньки не виконує, матеріально її не забезпечує, не бере участі у її вихованні та не виявляє інтересу до цього, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про неї.

Дані обставини та досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання доньки, а також відповідач як батько, взагалі не виявляє тривалий час зацікавленості по відношенню до своєї доньки.

Висновок органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 104-2906 від 17.04.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованим, а тому суд цілком з ним погоджується.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити.

Поряд з цим, суд зауважує, що у випадку виправлення пасивної поведінки відповідача щодо своїх обов`язків відносно своїх синів, він може реалізувати надане йому чинним законодавством України право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211, 20 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 141, 157, 150, п.2 ч.1 ст.164 СК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

На заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області позивачем може бути подано апеляційну скаргу.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 29.08.2025 року.

Суддя С. А. Форощук