Справа № 303/6852/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року, ухвалене суддею Гутій О.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позов мотивує тим, що йому на праві приватної часткової власності належить 1/3 частина у квартирі АДРЕСА_1 , згідно витягу № 383772176 з Державного реєстру речових прав від 20.06.2024.

Право приватної власності ним набуто на відкритих прилюдних торгах у порядку примусового виконання вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2014 у справі №0707/5065/2012, провадження №1/303/34/14, що оформлено актом державного виконавця про проведені електронні торги від 12 лютого 2024 року.

Позивач посилається, що доступу до згаданої вище квартири не має. В належній йому квартирі проживає відповідач ОСОБА_3 , частка в майні якого була реалізована, проте останній добровільно не бажає надати безперешкодний доступ до житла та не бажає залишати помешкання. ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , однак проживає за кордоном та періодично відвідує м. Мукачево.

Неодноразові його вимоги, починаючи з 13.02.2024, до відповідачів про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням залишилися без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, просить усунути перешкоди у користуванні приватною власністю, шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено факт наявності перешкод у вселенні та користуванні своїм майном, не зазначено як саме відповідачі здійснюють перешкоди, а також ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що у «порядку та умовах» продажу лоту зазначено, що порядок ознайомлення з майном підлягає погодженню зі зберігачем ОСОБА_3 , тобто умовами продажу визначено відсутність доступу до частки, яку виконавець реалізував за судовим рішенням.

Відповідачі не надають доступ до квартири, зокрема ОСОБА_3 продовжує там проживати, не дає зробити дублікат ключа, не реагує на письмові вимоги.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились.

Заяв або клопотань від сторін спору не надходило.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений шляхом надіслання судової повістки на його особистий номер телефону в додаток «Viber» та на його електронну пошту, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками від 26.02.2025 (а.с.92-93).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомлені шляхом надіслання судової повістки поштовими засобами зв`язку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення від 03.03.2025.

У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної часткової власності належить 1/3 частина у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом № 383803164 з Державного реєстру речових прав від 20.06.2024 року та свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округ Овчинніковою І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 240 (а.с.13).

Право приватної власності ОСОБА_1 на 1/3 частину у квартирі АДРЕСА_1 набуто на відкритих прилюдних торгах у порядку примусового виконання вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2014 року у справі № 0707/5065/2012, провадження № 1/303/34/14, що оформлено актом державного виконавця про проведені електронні торги від 12 лютого 2024 року (а.с.6).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 20.06.2024, то квартира загальною площею 66,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 у частці 1/3.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У частинах першій, другій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

У частині першій статті 383 ЦК України визначено, зокрема, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

В своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у «порядку та умовах» продажу лоту зазначено, що порядок ознайомлення з майном підлягає погодженню зі зберігачем ОСОБА_3 , тобто умовами продажу визначено відсутність доступу до частки, яку виконавець реалізував за судовим рішенням.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 набув право власності на 1/3 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виграшу такого на торгах за ціною 301 266 гривень, що підтверджується актом державного виконавця про проведені електронні торги від 12.02.2024 у рамках ВП №45303263.

Позивач звертався до суду із заявами про зняття арешту на 1/3 частину квартири, який було знято згідно ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.05.2024 у справі №303/1044/17 в рамках кримінальних проваджень.

Крім цього, право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину такої квартири підтверджується свідоцтвом виданим приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Овчинніковою І.В.

20.06.2024 право власності на 1/3 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано в державному реєстрі речових прав, приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Овчинніковою І.В.

Також, у ОСОБА_1 наявна документація на таку квартиру, зокрема технічний паспорт.

ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 , яка проживає в квартирі 1/3 права власності якої належить йому, з вимогою про усунення перешкод у користуванні власністю, однак така вимога залишилась без відповіді.

Таким чином, ОСОБА_1 як власник 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , вправі вимагати усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, однак таке право підлягає захисту тільки в разі доведення обставин фактичного здійснення перешкод у користуванні майном.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на п. 2 ч. 50 Постанови Кабміну №265 від 07.02.2022 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад».

Відповідно до вищезгаданої Постанови, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Позивач звернувся з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до квартири АДРЕСА_1 .

Проте, такий спосіб захисту не цілком може призвести до відновлення порушених прав позивача з огляду на наступне.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина 2 статті 386 ЦК України).

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2024 року у справі № 755/7604/22.

Відповідно до частин другої, третьої статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Тобто, належним способом захисту порушеного права, в даному випадку, може бути як позовна вимога про заборону вчинення перешкод у користуванні майном або вимога про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а також позовна вимога про усунення перешкод у здійсненні права власності між співвласниками.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника. Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача.

Вищезазначена позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

Крім цього, слід погодитись з позицією суду першої інстанції, що позивачем не доведено яким саме чином здійснюються перешкоди у користуванні майном ОСОБА_1 .

Звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном, відсутність заперечень зі сторони відповідачів, письмова вимога надіслана відповідачам не дає підстав вважати, що відповідачі здійснюють перешкоди позивачу у користуванні його майном, оскільки доводи сторін повинні ґрунтуватися тільки на належних та допустимих доказах.

Таким чином, позивач не надав об`єктивних та переконливих доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у проживанні позивача у квартирі. ОСОБА_1 не звертався ні до ЖЕКу, ні до правоохоронних та інших органів, ні до мешканців будинку, які б могли підтвердити чи зафіксувати факти протиправних діянь з боку відповідачів чи навіть факти звернення до відповідачів із відповідними намірами.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: