Провадження № 2/369/1181/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27.08.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченка А.В. секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 760/19890/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 26.04.2020 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (надалі «Позивач та/або Орендатор») і ОСОБА_2 (надалі «Відповідач Орендодавець») укладено договір оренди житлового приміщення від 26.04.2020р., однокімнатна квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 60, 90 кв.м., житловою площею 23 кв.м., яка належить Відповідачу на праві договору купівлі-продажу за № 5322 від 20.09.2019 р. (далі Договір).

ОСОБА_1 є громадянкою Ізраїлю. У кінці серпня 2018 року вступила на навчання до медичного університету ім. Богомольця, за спеціальністю терапія.

Періодично на канікули їздила додому до Ізраїлю.

Як зазначалось вище 26.04.2020 р. ОСОБА_1 зі своїм хлопцем ОСОБА_3 оформили договір оренди квартири власником якої є ОСОБА_2 від 26.04.2020 р. строком на 1 (один) рік за 500 (п`ятсот) доларів США. Ці гроші вони віддавали інколи готівкою, а інколи перераховували на банківську карту Орендодавця: НОМЕР_1 .

Проживали вони з хлопцем у квартирі до кінця липня 2021 року (продовживши договір в усній формі, після чого поїхали в Ізраїль.

Вона повернулась до України 08 вересня 2021 року та проживала у вказаній квартирі сама, оскільки ОСОБА_4 завершив навчання та не повернувся до України.

Під час проживання Позивач придбала багато речей для власного вжитку.

22 жовтня 2021р. вона виїхала до Ізраїлю та мала повернутися до України.

Проте, 24 лютого 2022 року в Україні почалася війна та всі перевезення відмінили.

Так, як у квартирі яку ми орендували залишились усі її речі, вона платила за оренду увесь час шляхом переказів грошей на банківську карту.

24 грудня 2022 року Позивач повернулася до України, оскільки почалося навчання в університеті. Та коли вона приїхала до квартири яку винаймала і за яку платила кошти згідно Договору, то виявила, що у квартирі живуть невідомі люди та наявні сторонні речі. На думку Позивачки Відповідач запустила в орендовану квартиру Позивачкою сторонніх людей саме з початку 2022р.

Крім того, Позивач виявила відсутність особистих речей, зокрема грошових коштів приблизно 6000 доларів США, 3 пари золотих сережок, золотий браслет, пилососу, телевізору, комп`ютерного столу, комп`ютерного стільця, власного одягу, взуття, косметичних засобів, начиння для кухні та дому.

У цей же день через свого адвоката звернулась до поліції за даним фактом де її визнано потерпілою.

Отже, Позивач вважає, що Відповідач вчинила відносно неї шахрайські дії, а також, не виконала цивільно-правову угоду (договір оренди) та імовірно викрала її особисті речі, позбавила іноземку житла, і в тому числі, цими діями нашкодила студенці навіть з отриманням освіти.

Унаслідок чого Позивачці було завдано матеріальну шкоду в розмірі: 132 320,00 грн., з яких: орендна плата за 2022р.: січень 2022р. 500 доларів США + за лютий 550 доларів США, з травня по грудень включно 8 х 275 доларів США =2200, разом: 3250 доларів США х 36,56 грн (курс долара за НБУ на дату подання позову) = 118 820 грн + 13 500 грн. (забезпечувальний платіж за п. 4.2 Договору).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2023 року провадження в справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання 06.02.2025 року не з`явилась, представник позивача подав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30.09.2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-як ого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Ізраїлю. У кінці серпня 2018 року вступила на навчання до медичного університету ім. Богомольця, за спеціальністю терапія.

26.04.2020 р. ОСОБА_1 зі своїм хлопцем ОСОБА_3 уклали договір оренди квартири від 26.04.2020 р., власником якої є ОСОБА_2 , строком на 1 (один) рік за 500 (п`ятсот) доларів США. Ці гроші вони віддавали інколи готівкою, а інколи перераховували на банківську карту Орендодавця: НОМЕР_1 .

Проживали вони з хлопцем у квартирі до кінця липня 2021 року (продовживши договір в усній формі, після чого поїхали в Ізраїль.

ОСОБА_1 повернулась до України 08 вересня 2021 року та проживала у вказаній квартирі сама, оскільки ОСОБА_3 завершив навчання та не повернувся до України.

Під час проживання ОСОБА_1 придбала багато речей для власного вжитку.

22 жовтня 2021р. вона виїхала до Ізраїлю та мала повернутися до України.

Проте, 24 лютого 2022 року в Україні почалася війна та всі перевезення відмінили.

Так, як у квартирі, яку вона орендувала залишились усі її речі, вона платила за оренду увесь час шляхом переказів грошей на банківську карту.

24 грудня 2022 року ОСОБА_1 повернулася до України, оскільки почалося навчання в університеті. Та коли вона приїхала до квартири яку винаймала і за яку платила кошти згідно Договору, то виявила , що у квартирі живуть невідомі люди та наявні сторонні речі. На думку Позивачки Відповідач запустила в орендовану квартиру Позивачкою сторонніх людей саме з початку 2022р.

У цей же день через свого адвоката звернулась до поліції за даним фактом де її визнано потерпілою, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Отже, Позивач вважає, що Відповідач вчинила відносно неї шахрайські дії, а також, не виконала цивільно-правову угоду (договір оренди) та імовірно викрала її особисті речі, позбавила іноземку житла, і в тому числі, цими діями нашкодила студенці навіть з отриманням освіти.

Унаслідок чого Позивачці було завдано матеріальну шкоду в розмірі: 132 320,00 грн., з яких: орендна плата за 2022р.: січень 2022р. 500 доларів США + за лютий 550 доларів США, з травня по грудень включно 8 х 275 доларів США =2200, разом: 3250 доларів США х 36,56 грн (курс долара за НБУ на дату подання позову) = 118 820 грн.+13 500 грн. (забезпечувальний платіж за п. 4.2 Договору).

Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Доказів протилежного відповідачка суду не надала, не заявила клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні.

Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; 2 - Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); 3 - Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якою передбачено одної з підстав виникнення зобов`язання: заподіяння шкоди (деліктне/позадоговірне зобов`язання).

Сторони досягли домовленості, що за змістом і формою є певним правочином, засвідчили у письмовій формі.

Відповідач шкоду не відшкодував і зобов`язання , що виникло у нього з заподіяння шкоди, не виконав. Тому є підстави для стягнення цієї суми з нього на користь позивача на відшкодування шкоди згідно ст.1166 ЦК України.

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і стягненню підлягає сума в розмірі 132 320,00 грн.

Окрім того, представник позивача зазначає, що позивачці було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 50 000,00 грн.

Позивач вважає, що відповідач вчинила відносно неї шахрайські дії - невиконання цивільно-правової угоди (договір оренди), позбавила іноземку житла та речей, речами користувалися інші люди, і в тому числі, цими діями нашкодила студенці навіть з отриманням освіти, позбавивши її підручників, місця проживання та готування уроків.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем моральної шкоди внаслідок дій відповідача, суд вирішив відмовити у задоволення позовної вимоги про стягнення 50 000 грн моральної шкоди.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на відшкодування матеріальної шкоди 132 320 (сто тридцять дві тисячі триста двадцять гривень) 00 коп. та 1 323 (одна тисяча триста двадцять три гривні) 20 коп. судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 27 серпня 2025 року.

Суддя А.В. Янченко