Провадження № 2-о/554/106/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Окрема думка присяжної Медвінської О.В.

11 серпня 2025 року м. Полтава

Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 11 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Департамент соціального захисту населення Полтавської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною та встановлення опіки задовольнити частково.

Визнано ОСОБА_2 недієздатною.

Відмовлено у призначенні ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .

Зобов`язно орган опіки та піклування в особі Департаменту соціального захисту населення Полтавської міської ради вирішити питання опіки над недієздатною ОСОБА_2 відповідно до законодавства.

Встановлено строк дії даного рішення суду про визнання ОСОБА_2 недієздатною на два роки, який обчислювати з дня набрання рішенням законної сили.

В частині відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном матері ОСОБА_2 не згодна, оскільки, надаючи висновки про відсутність підстав для призначення опіки, Суд належним чином не обґрунтував, якими саме доказами заявник повинен був довести відсутність інших повнолітніх працездатних дітей. Чинне законодавство не передбачає механізму для підтвердження таких фактів. Зокрема, державні органи, а саме органи реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) не видають довідки про те, що особа є єдиною дитиною в сім`ї. Не існує єдиного документа, який би підтверджував таку інформацію. При цьому Суд не врахував позиції учасників даної справи, які надали достатньо належних, допустимих та достовірних доказів, які свідчать про наявність підстав для задоволення заяви та призначення опіки. Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати

батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Матеріалами справи беззаперечно доведено обставини, за яких мати заявника потребує не лише матеріального, але й особистого утримання, так як є недієздатною особою. Щодо висновків суду, що заявник таким способом має намір ухилитись від виконання своїх обов`язків як військовослужбовець, також не мотивовані належним чином, оскільки сам факт проходження заявником військової служби вже свідчить про відсутність в нього будь-яких намірів ухилятись від виконання обов`язків військовослужбовця. В той же час, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви в частині призначення опікуном єдиного сина, суд фактично створив для особи, яку цим же самим рішенням суд визнав недієздатною, обставини правової та матеріальної невизначеності, залишивши по суті особу без опіки та догляду. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до абзацу п`ятнадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану - у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. Суд приймає рішення на основі подання соціального захисту населення, враховуючи інтереси недієздатної особи. В даній справі, приймаючи рішення, суд не врахував інтереси недієздатної особи. До органу опіки та піклування надійшла заява про призначення опікуном ОСОБА_2 тільки від її сина ОСОБА_1 , який проживає з нею, здійснює постійний догляд та нагляд за матір`ю, забезпечує її усім необхідним(продуктами харчування, ліками та іншим), що підтверджується Актом №73 від 24.06.2025 року про обстеження умов життя.

Присяжна О.В.Медвінська