Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/9267/24
У Х В А Л А

20.08.2025 м. Полтава

Суддя Київського районного суду м. Полтави Яковенко Н.Л., розглянувши матеріали цивільної справа № 552/9267/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Управління майном комунальної власності міста, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Верховного Суду від 06.08.2025 задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 17.03.2025 та постанову Полтавського апеляційного суду від 22.05.2025 в даній справі, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025 головуючим суддею визначено Яковенко Н.Л.

Відповідно до ст.36 Цивільного процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 39 ЦПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених ст.36 ЦПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Вважаю, що підставою для самовідводу є та обставина, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29.11.2024 (головуючий суддя Яковенко Н.Л.) у справі № 552/3014/24, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Полтавська міська рада, управління майном комунальної власності міста, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Справа № 552/3014/24, яка розглядалася головуючим суддею Яковенко Н.Л. та справа № 552/9267/24 є справами у спорах між тими самими сторонами, ОСОБА_1 в обох справах зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1 , з підстав її непроживання за зареєстрованою адресою більше встановленого законом строку.

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23 (далі - Бангалорські принципи), суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення (пункти 1.1-1.2).

Об`єктивність судді, згідно з Бангалорськими принципами, є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Зазначений принцип передбачає те, що при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Разом з тим, з метою уникнення сумнівів в неупередженості судді, положеннями ст. 36 ЦПК України визначені підстави, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу).

Право кожного на незалежний та безсторонній суд гарантується також ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, відповідно до положень якої кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим судом.

Зазначене право кореспондується з основним завданням цивільного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та розгляді і вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи покликаний усунути найменшу підозру у заінтересованості чи упередженості судді під час розгляду справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, оскільки при здійсненні правосуддя головним є публічний інтерес. Враховуючи наведене, суддя не може брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію, що довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві, є важливим елементом права, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У рішенні "Газета-Центр проти України" від 15 липня 2010 року Європейський суд з прав людини, встановлюючи порушення принципу безсторонності, зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, "правосуддя має не тільки чинитись, також має бути видно, що воно чиниться".

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", 10 червня 1996 року).

У зв`язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, "правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється". На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії", 26 жовтня 1984 року).

З огляду на наведене відводу підлягає суддя не лише у разі існування конкретних фактів що свідчать про його упередженість, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до Бангалорських принципів, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За таких обставин, враховуючи ту обставину, що справа між тими самими сторонами була предметом розгляду головуючим суддею Яковенко Н.Л., можливе установлене у сторони по справі враження щодо упередженості та необ`єктивності головуючого судді, з метою недопущення виникнення у майбутньому сумнівів у законності та обґрунтованості прийнятого рішення, вважаю за необхідне заявити самовідвід по даній справі.

Керуючись ст. 36, 39 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В справі № 552/9267/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням заявляю самовідвід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Л.Яковенко