Номер провадження 2/754/8689/25
У Х В А Л А

29 серпня 2025 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву до відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 23.04.2025 накладено арешт на всі рахунки позивача. При цьому позивач, 27.05.2025 на адресу електронної пошти, надіслав заяву приватному виконавцю ОСОБА_2. про надання інформації щодо призначення рахунку. Однак, відповідач не розглянув заяву, не надав відповіді, не виніс відповідної постанови та не зняв арешт з рахунку, що унеможливлює користування банківськими послугами. На піставі вказаного, позивач звертається до Деснянського районного суду міста Києва в порядку альтернативної підсудності, посилаючись на положення ЗУ «Про захист прав споживачів», просить визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця ОСОБА_2., та зобов`язати вчинити дії.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Відповідно до вимог ст. 378 ЦПК України прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Положенням п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме розглянути заяву про визначення рахунку для витрат, та вжити заходів для зняття арешту з рахунку, відкритого у АТ КБ «ПриватБанк», при цьому позивачем не обґрунтовано позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», яке могло б свідчити, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, є безпідставним посилання позивача на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, а отже підстав для розгляду справи Деснянським районним судом міста Києва за зареєстрованим місцем проживання позивача, суд не вбачає.

Згідно п.1 ч. 1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відповідно до відомостей позовної заяви, місцезнаходження відповідача Приватного виконавця ОСОБА_2. - м. Київ, Шевченківський р-н., вул. Хохлових Сім`ї, 9А, оф.1.

Враховуючи те, що справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Деснянського районного суду міста Києва за правилами загальної підсудності, а також відсутні підстави для застосування альтернативної підсудності, відтак справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії, підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва, за місцезнаходженням відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 353, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії - передати для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 29.08.2025.

Суддя В.О. Сенюта