ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/526/25 Справа № 193/2296/24 Суддя у 1-й інстанції - Томинець О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
20 серпня 2025 року м.Кривий Ріг
Справа № 193/2296/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус",
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 3 ст. 270 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, заяву відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" на заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року та на додаткове рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про розірвання договору оренди земельної ділянки, -
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" (надалі - ТОВ "Агро Максімус") про розірвання договору оренди земельної ділянки.
Позивач просив суд: розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 27.02.2017, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ "Агро Максімус", а також стягнути понесені ним судові витрати по справі.
Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року заяву відповідача ТОВ «Агро Максімус» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року заяву позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "Агро Максімус" на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 10 261 гривень 20 коп., з яких: витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9050,00 грн.
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ "Агро Максімус" просив скасувати рішення суду та додаткове рішення суду, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Агро Максімус" про розірвання договору оренди земельної ділянки.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Агро Максімус" - задоволено.
Заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року та додаткове рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Агро Максімус" про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Агро Максімус" судові витрати, понесені на сплату судового збору, у розмірі 3 028,20 грн.
12 серпня 2025 року, через підсистему «Електронний суд», відповідач ТОВ "Агро Максімус" звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про розподіл судових витрат, яка надійшла до Дніпровського апеляційного суду 13 серпня 2025 року.
Відповідач ТОВ "Агро Максімус" просить суд: ухвалити додаткове судове рішення, яким скасувати додаткове рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року, яким було покладено на відповідача витрати на правничу допомогу; здійснити новий розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9050,00 грн, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, поклавши їх на позивача; здійснити розподіл та стягнути суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38 000,00 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, поклавши їх на позивача.
Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кисилевич С.Ф., просить відмовити відповідачеві ТОВ "Агро Максімус"в ухвалені додаткового рішення суду про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на подання заяви з порушенням порядку, визначеного ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторонь подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають виклику учасників справи у судове засідання, у зв`язку з чим ухвалою суду від 14 серпня 2025 року заяву відповідача ТОВ "Агро Максімус" про розподіл судових витрат призначено до судового розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними в ній матеріалами, на 20 серпня 2025 року.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вказана заява надійшла до Дніпровського апеляційного суду 12 серпня 2025 року.
Відповідне судове рішення, за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача ТОВ "Агро Максімус" про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за апеляційною скаргою відповідача ТОВ "Агро Максімус" на заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року та на додаткове рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 рокуу цивільній справі №193/2296/24, ухвалене судом апеляційної інстанції 12 серпня 2025 року, а заяву про ухвалення додаткового рішення, зокрема, в частині компенсації понесених судових витрат на професійну правничу допомогу подано до суду 12 вересня 2025 року, тобто в межах п`ятиденного строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому така заява підлягає розгляду по суті, й доводи позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кисилевич С.Ф., щодо порушення порядку та строків подання такої заяви колегією суддів не приймаються.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч. 2,3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідачем ТОВ "Агро Максімус" надано суду: Договір про залучення адвоката до співробіцтництва (про надання правової допомоги) від 01 травня 2025 року, згідно якого Адвокатське Бюро «АНДРІЯ ВІКТОРОВИЧА КРОПОВА» (надалі - БЮРО) надає правову допомогу ТОВ "Агро Максімус".
Відповідно до п. 4.1 цього Договору вартість юридичної допомоги, що надає БЮРО клієнту є фіксованою та становить 38 000,00 грн за супроводження справи в межах однієї судової інстанції, без врахування судового збору та похідних платежів.
Згідно Акту виконаних робіт від 08 серпня 2025 року сторони цього Договору узгодили надання таких послуг: опрацювання судової практики, опрацювання архіву платіжних відомостей, підготовка тексту апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення суду, підготовка адвокатського запиту стосовно моживості сплатити грошові кошти за оренду на депозитний разунок нотаріуса, підготовка процесуальних заяв та клопотань, підготовка відповіді на відзив, витрати на оформлення і відправку кореспонденції та амортизація задіяної техніки, участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, судовий збір, сервісний збір за сплату судового збору, всього на суму 39 849,71 грн.
Згідно платіжної інструкції №3314 від 11 серпня 2025 року ТОВ "Агро Максімус" сплачено 39 849,71 грн. на рахунок АБ «АНДРІЯ ВІКТОРОВИЧА КРОПОВА».
На підставі вищевикладеного, колегія суддів, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, дійшла висновку, що обґрунтованими є вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., а тому заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, підлягає частковому задоволенню.
Щодо вимог ТОВ "Агро Максімус" про ухвалення додаткового рішення в частині скасування додаткового рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року, яким було покладено стягнто з відповідача ТОВ "Агро Максімус" на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9 050,00 грн., аа також здійснити новий розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9050,00 грн, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, поклавши їх на позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторонь подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Агро Максімус" - задоволено. Заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року та додаткове рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення про ввдмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Агро Максімус" про розірвання договору оренди земельної ділянки.
При цьому, в мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 не підлягають відшкодуванню.
Отже, колегією суддів вирішено питання щодо скасування додаткового рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року та щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 у суді першої інстанцїі на професійну правничу допомогу у розмірі 9 050,00 грн., а тому правові підстави для ухвалення додаткового судового рішення в цій частині відсутні та доводи заяви відповідача ТОВ "Агро Максімус" є надуманими.
Керуючись ст.ст. 270, 381 ЦПК України, суд, -
Заяву відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про розірвання договору оренди земельної ділянки- додаткове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 (п?ятнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
В задоволенні інших вимог відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст додаткової постанови складено 20 серпня 2025 року.
Судді: