УХВАЛА

21 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 521/11326/19

провадження № 61-12621св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус) Демидов С. С., про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що прокуратурою Одеської області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000838 від 14 вересня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190, частинами першою, другою статті 364 Кримінального кодексу України, а саме заволодіння невстановленими особами квартири АДРЕСА_1 , яка залишилася після померлої у травні 2018 року ОСОБА_4 .

Представник Одеської міської ради зазначав, що у травні 2018 року померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на спірну квартиру. У визначений законом строк її спадкоємці до нотаріальної контори для прийняття спадщини не звернулися, тому, враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, квартира є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади м. Одеси.

Однак після смерті власниці спірної квартири 10 вересня 2018 року між ОСОБА_2 , який діяв від імені померлої ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу квартири.

Оскільки вказаний договір, укладений від імені померлої особи, є недійсним, позивач просив суд:

- визнати спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , відумерлою;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 10 вересня 2018 року, серія та номер: 635, укладений між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Демидовим С. С.;

- визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради спірну квартиру;

- встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого воно є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру, а також є підставою для державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем.

Малиновський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 30 червня 2020 року позов задовольнив.

Визнав спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається з двокімнатної квартири загальною площею 47,4 кв. м, житловою площею 29,7 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , відумерлою.

Визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 вересня 2018 року, серія та номер: 635, укладений між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Демидовим С. С.

Визнав за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 47,4 кв. м, житловою площею 29,7 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Витребував з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Одеський апеляційний суд постановою від 21 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року - без змін.

02 серпня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 червня 2023 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд ухвалою від 05 жовтня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції, відмовив ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 21 червня 2023 року.

Підставами відкриття касаційного провадження є пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У листопаді 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, в частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції

не мали встановлювати факти справи, а лише тлумачили відповідні юридичні норми (рішення в справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Оскільки суд касаційної інстанції не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду судових рішень, то підстави для розгляду справи за участю учасників справи в суді касаційної інстанції відсутні.

За таких обставин розгляд справи буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними

у ній матеріалами, а копія судового рішення направлена у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

З урахуванням категорії і складності справи та відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Демидов Сергій Сергійович, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 червня 2023 року призначити до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська