Справа № 638/5166/25
Провадження № 2/638/3951/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Агапова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Суслової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який розірваний рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області справа № 623/2967/20 від 23.09.2020 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилася після розірвання шлюбу проживати разом із матір?ю.

Відповідач звернулась до суду та отримала судовий наказ Ізюмського міськрайонного суду від 22.08.2018 по справі № 623/2088/18 про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини у розмірі частки заробітку платника аліментів починаючи з 11.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому відповідач спрямувала зазначений судовий наказ до Державної виконавчої служби, через що, було відкрите виконавче провадження № 2833967 щодо стягнення з мене аліментів.

Однак, позивач зазначає, що з 04.06.2024 року донька проживає з ним та перебуває на повному його утриманні.

Враховуючи факт проживання дитини з ним та перебування її на його забезпеченні (утриманні), ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради та Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та припинення стягнення аліментів на утримання доньки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 по справі № 638/18940/24, яке набрало законної сили 08.03.2025, позовна заява ОСОБА_1 була задоволена, скасовано стягнення з нього аліментів.

Позивач вказав, що факт проживання з 04.06.2024 року та перебування на повному його утриманні з цього часу доньки не оскаржується відповідачем та підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах цивільної справи № 638/18940/24. З вказаного дня донька перебуває на повному його утриманні, відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дитини.

Також повідомляє суду, що не в змозі самостійно утримувати дитину на належному рівні, оскільки його заробітна плата складає 16000 грн на місяць, відповідно до п. 9 Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу для ФОП ІІ групи (копія витягу з реєстру платників єдиного податку додається), інших видів доходу він не має. Дитина потребує більше матеріальної допомоги.

Додатково позивач вказав, що сукупний розрахунок витрат на утримання дитини за 1 календарний місяць становить 16000,00 грн., та складається з: 5000,00 грн. - на продукти харчування, 6000,00 грн. на житло, 5000,00 грн. на інші витрати.

Крім того, в дані витрати не включено витрати на проїзд, періодичні огляди у лікарів, лікування нескладних захворювань та інші непередбачені витрати.

Оскільки, м. Ізюм відноситься до території можливих бойових дій, а всі навчальні заклади працюють у дистанційному режимі, вибір закладів позашкільної освіти дуже обмежений, тобто в м. Ізюм забезпечити дитині належні умови для здобуття освіти можливо тільки на низькому рівні.

3 огляду на це, позивачем було прийнято рішення про переведення дитини до комунального закладу "Харківська гімназія №88 Харківської міської ради", де навчання відбувається в очному форматі.

Вказав, що класний керівник дала пораду, щоб надолужити освітні втрати, які були отримані під час дистанційного навчання, потрібно відвідувати заклади позашкільної освіти фізичного та естетичного напрямку (секції, гуртки творчості, приватні уроки англійської мови). Оскільки м. Харків та Харківська область також відноситься до територій можливих бойових дій, бюджетні заклади позашкільної освіти відсутні. Це зумовлює додаткові витрати, пов?язані з проживанням, проїздом та забезпеченням необхідних умов для отримання повноцінної освіти та фізичної підготовки дитини.

У зв?язку з цими обставинами та тим, що дитина малолітня, батько приділяє багато часу вихованню дитині, через це залишається мало часу для заробітку на утримання сім?ї (заняття своїм ФОП).

Також просив врахувати, що відповідач є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім?ї/осіб на утриманні не має. Стан здоров?я, наскільки позивачу відомо, у неї задовільний.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що примірний розрахунок витрат на утримання дитини, позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн., з 04.06.2024 та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року відкрито провадження по справі у спрощеному порядку з повідомленням(викликом) сторін.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, де позовні вимоги визнає частково, виходячи з наступного. Зокрема вказала, що позивачем не доведені витрати у розмірі 16000,00 грн. на утримання дочки, а саме: відсутні докази витрат на харчування у сумі 5000,00 грн., на оплату житла у розмірі 6000,00 грн. Надані копії платіжних інструкцій не підтверджують оплати, пов`язані з утриманням спільної дочки ОСОБА_4 .

Також вказала, що має захворювання, у зв`язку з чим не має можливості працювати.

У зв`язку з чим, відповідач просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково, а саме у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку.

Позивач подав відповідь на відзив, де зазначив, що відзив відповідача є необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.

Так, позивач вказав, що дитина сама виявила бажання проживати разом з ним та з 04.06.2024 перебуває на повному його утриманні.

Вважає, що заявлена ним сума стягнення не призведе до значного погіршення матеріального становища відповідача. Також зазначив, що наданий ним примірний рахунок витрат є обґрунтованим, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказав, що у рішенні суду від 06.02.2025 по справі 638/18940/24 відповідач підтвердила, що дитина з червня 2024 року перебуває на утриманні батька. Також це підтверджується показаннями сусідів.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України, судове засідання, призначене на 13.08.2025, було відкладене для складання повного рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19 квітня 2016 року/

Судовим наказом від 22 серпня 2018 року по справі 623/2088/18 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) платника документів, починаючи з 11.07.2018 до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року по справі № 638/18940/24 припинено стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , які стягуються на підставі судового наказу від 22 серпня 2018 року по справі № 623/2088/18.

Відповідно до довідки № 02.1-27/612 від 04.09.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в комунальному закладі «Харківська гімназія № 88 Харківської міської ради».

Згідно з довідкою від 11.07.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.06.2024.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері чи батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3196 гривень.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідач зобов`язана також нести витрати по утриманню дітей. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби дітей, необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Однак, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів є завищеним, оскільки не підтверджений належними та допустимим доказами.

Так, позивач вказує, що відповідач є працездатною, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї/осіб на утриманні не має. Також зазначає, що відповідач отримує дохід від ведення свинарського господарства і може повноцінно утримувати свою малолітню дочку.

Однак, згідно з наданими відповідачем відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 02.05.2025 № 2014-25-05031 від 02.05.2025, ОСОБА_5 за період з січня по березень 2025 року доходів не мала.

Позивачем не доведено, що відповідач, як платник аліментів, має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному ним розмірі 5000 гривень, виходячи із розміру його доходів.

Крім того, позивачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліментів у розмірі 5000 гривень може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача.

Таким чином, беручи до уваги надані позивачем докази, виходячи з встановленого законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, потреб дитини даного віку, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає за можливе встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 гривень щомісячно.

Належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідачем не надано.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений права в майбутньому звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, зміни способу їх стягнення, а відповідач з позовом про зменшення розміру аліментів.

Щодо стягнення аліментів, починаючи з 04 червня 2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за період з 04.06.2024 по 06.02.2025.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81 ,263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з 24.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.О. Агапов