Справа №672/310/25
Провадження №2/672/325/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м.Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Рибачук О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Стебло Л.В.,

представника позивача Вергуша О.Ф. в режимі відеоконференції,

представника відповідача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Городку Хмельницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» через свого представника Кіріченко В.М. звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.10.2010, за умовами якого ОСОБА_2 відкрито кредитну картку «Універсальна», встановивши початковий кредитний ліміт 2000,00 грн, який в подальшому збільшився до 20 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором з повернення отриманих коштів належним чином не виконав, користувався наданими коштами та у зв`язку із чим станом на 03.02.2025 у відповідача перед банком виникла заборгованість в сумі 65148,06 грн, з яких: 20000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 45148,06 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою судді від 02.04.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17.04.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив зокрема, що Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення заборгованості та не може розцінюватися як стандартна форма кредитного договору. Також, наголосив про відсутність будь-яких умов надання кредиту в долученій до матеріалів справи Анкеті-заяві. Крім того, вважає застосування строків позовної давності окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог та звертає увагу суду на обставини справи №757/20707/20-ц, оскільки, на його думку, вони є преюдиційними до обставин даної справи.

06.05.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив, що надана суду Анкета-Заява разом із Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг, а тому вважає кредитний договір належним чином укладеним. Також представник позивача зазначив зокрема, що справа №757/20707/20-ц не має жодного відношення до предмету спору у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив, зазначивши про обґрунтованість позовних вимог та їх підтвердження належними та достатніми доказами.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що позивачем у позові не обґрунтовано та не доведено позовні вимоги. Окремо просив застосувати строки позовної давності звернення до суду як окрему підставу для відмови в позові, оскільки позивачем їх пропущено.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.10.2010 ОСОБА_2 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно вказаної Анкети-Заяви ОСОБА_2 просив відкрити йому платіжну картку кредитка «Універсальна». Бажаний кредитний ліміт 2000,00 грн (а.с.22).

В матеріалах справи міститься витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», зокрема:

- «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за умовами якого базова % ставка в місяць складає 3,0%; пільговий період до 30 днів за кожною тратою;

- «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за умовами якого базова % ставка в місяць складає 2,5%; пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості);

- «Універсальна CONTRACT», за умовами якого базова % ставка в місяць складає 1,7%; пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості);

- «Універсальна GOLD», за умовами якого базова % ставка в місяць складає 2,5%, з 01.04.2013 2,3%, за тратами здійсненими за 01.09.2014 2,7%, за тратами здійсненими за 01.09.2015 3,5%; пільговий період пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості) (а.с.23).

До кредитного договору банк додав Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку, повний текст яких знаходиться на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.24-50).

Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.10.2010 станом на 03.02.2025 у ОСОБА_2 перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 65148,06 грн, яка складається із: 20 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 45148,06 грн - заборгованості за нарахованими відсотками (а.с.8-15).

У виписці за договором №б/н за період з 08.10.2010 по 05.02.2025 міститься інформація щодо руху грошових коштів по карткових рахунках ОСОБА_2 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за період з 02.04.2013 по 12.10.2020 (а.с.16-21).

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 07 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Суд звертає увагу на те, що надані позивачем розрахунок заборгованості (а.с.8-13) та виписка (а.с.16-21) за кредитним договором №б/н від 07.10.2010 містять відомості про відповідні нарахування ОСОБА_2 лише з 02.04.2013 та в ньому відсутні відомості про видачу коштів ОСОБА_2 07.10.2010, користування ними за період з 07.10.2010 по 02.04.2013. Причини відсутності зазначеної інформації в розрахунку не зміг пояснити представник позивача в судовому засіданні.

Із наданої позивачем виписки неможливо встановити рух грошових коштів по картці № НОМЕР_3 , яка видана на підставі анкети-заявки від 07.10.2010, як про це стверджує позивач (а.с.16-21).

Представник позивача не зміг в судовому засіданні з посиланням на докази підтвердити цю обставину, а саме, що на ім`я відповідача 07.10.2010 видана кредитна картка № НОМЕР_3 та надати інформацію про рух коштів по ній, а також підтвердити, що кредитні картки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 видавали в межах дії одного договору №б/н від 07.10.2010.

Окрім цього, банк, пред`являючи вимоги про погашення тіла кредиту, просив у тому числі, стягнути заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.10.2010, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що для нарахування ОСОБА_2 по договору б/н від 07.10.2010 застосовувався тариф обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Але не зміг пояснити та підтвердити наданими до позову доказами чому саме такий тариф та чи діяв він на час підписання відповідачем Анкети-Заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом відповідних нарахувань бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 жовтня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31 березня 2025 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

За таких умов, підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.10.2010 відсутні.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, як це закріплено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Решта доводів та заперечень представника відповідача висновків суду не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303-А, п.29).

Щодо вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не доведені належними доказами, в зв`язку із чим суд прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, підстав для вирішення питання про застосування строків позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову немає.

Щодо судових витрат у справі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 76, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 611, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний Банк «Приватбанк», , місцезнаходження: 01001, вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ.

Представник позивача: Вергуш Олександр Францович, РНОКПП НОМЕР_4 , місцезнаходження: 29017, вул.Зарічанська, буд.5/3, м.Хмельницький.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Чорний Олександр Вікторович, РНОКПП НОМЕР_6 , місцезнаходження: м.Київ.

Повний текст судового рішення складено 18.08.2025.

Суддя Олена РИБАЧУК