Справа № 464/1192/25 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1657/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувшив порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2025 року в складі судді Теслюка Д.Ю. в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У лютому 2025 року позивач ТОВ «ФК «Ріальто» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 0-1 від 28.05.2023 в розмірі 25 147,25 грн, судовий збір у сумі 2 422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № 0-1 від 28.05.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» (торгова марка «MONETKA») та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 3 050 грн, строком на 150 днів (до 25.10.2023), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідачем, заборгованість за зазначеним кредитним договором станом на 17.02.2025 становить 25 147,25 грн, яка складається з: 3 050 грн - заборгованість за кредитом; 22 097,25 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 28.05.2023 по 25.10.2023 (включно). Просив задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за кредитним договором №0-1 від 28.05.2023 в розмірі 25 147 (двадцять п`ять тисяч сто сорок сім) грн 25 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судові витрати, а саме 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 422 грн 40 коп судового збору, а всього 5 422 (п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З.Я., вважає, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що укладений договір №0-1 від 28.05.2023 не містить однак кредитного.

Зокрема, покликаючись на норми матеріального права та судову практику, зазначає, що ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, що у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі між сторонами про надання банківських послуг.

Враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, можна дійти висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вимагаючи стягнення заборгованості у відповідному розмірі, позивач не надав пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками, заявлені суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, тому не підлягають до задоволення.

Сама позовна заява теж не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розмірі непогашеного кредиту, оскільки документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, розмір такої, можуть бути виключно документами первинної бухгалтерської документації.

Доведеність суми заборгованості є обов`язком позивача, який останній не виконав, оскільки не довів таку належними доказами.

Звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Також, на думку апелянта, позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2025 року.

26.05.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договром, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції врахував судову практику та положення Закону України «Про електронну комерцію» та дійшов висновку, що укладений між сторонами договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, оскільки сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах.

Таким чином, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не виконано зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 0-1 від 28.05.2023 в розмірі 25 147,25 грн., будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не надано.

Також суд вирішив питання судових витрат, зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3 000 грн. та стягнув сплачений судовий збір.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом статті 3 ЦК України однією з засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно зі статтею 627 ЦК України свобода договору полягає у тому, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Судом встановлено, що 28.05.2023, із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства на вебсайті monetka.ua, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальником, між ТОВ«Фінансова компанія «Ріальто» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0-1 (а.с. 12-14).

Відповідно до п. 1.1. договору сторони погодили, що Товариство надає позичальнику грошові кошти у розмірі 3 050 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені Договором.

Також сторонами погоджено строк надання кредиту - 150 днів, процентну ставку за користування кредитом, яка становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього Договору. Погоджена процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.

Проценти за користування кредитом сплачуються позичальником у строки згідно Додатку № 1 до Договору, розмір та строки сплати позичальником платежів за цим Договором також погоджені сторонами у вказаному Додатку, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно із п. 1.6 Договору товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові.

Відповідно до п.3.3. Договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених цим Договором, позичальник сплачує Товариству за цим Договором проценти за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою 3,5% (річна процентна ставка становить 1277,50%) від суми несвоєчасно повернутих грошових коштів, переданих позичальнику за цим Договором за кожний день користування. Сторони домовились, що визначена у цьому пункті процентна ставка нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику до дня повернення суми кредиту. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Підписавши такий позичальник засвідчив, що зокрема ознайомлений і повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом Договору, додатків до нього, Паспортом споживчого кредиту та Правил і зобов`язується неухильно їх дотримуватись та інформація надана йому Товариством забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим Договором без нав`язування її придбання (п. 6.2. Договору).

З інформаційного повідомлення про взаємодію слідує, що ОСОБА_1 повідомлено свій номер телефону, а також п`ять номерів телефону для взаємодії, у тому числі з новими кредиторами та колекторськими компаніями, у випадку відступлення права вимоги (а.с. 16).

Свій особистий номер телефону відповідач ОСОБА_1 підтвердив в апеляційній скарзі.

Як вбачається із виписки АТ «ТАСКОМБАНК» про підтвердження переказу, 28.05.2023 о 16.46 год ТОВ «ФК «Ріальто» на номер картки, зазначення якої співпадає із наявними відомостями у Договорі №0-1 від 28.05.2023 здійснено перерахунок грошових коштів у розмірі 3 050 грн за кредитним договором.

Факт перерахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 підтверджується також відомостями, наданими АТ КБ «ПриватБанк» у вигляді виписки за договором №б/н за період з 28.05.2023 по 02.06.2023 (картковий рахунок № НОМЕР_2 ) (а.с. 55-57).

Звертаючись із позовними вимогами, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору № 0-1 від 28.05.2023.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

З врахуванням наведеного усі доводи апеляційної скарги, які зводяться до неукладення кредитного договору чи відсутності фактів, які б свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів, не заслуговують на увагу та спростовуються наведеним, а також наявними у матеріалах справи доказами.

Що стосується доводів про неможливість надання позивачем фінансових послуг, колегія суддів, звертає увагу на те, що ТОВ «ФК «Ріалто», , зареєстровано 06.02.2020, основний вид діяльності 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), тому доводи апелянта в цій частині колегією суддів до уваги не приймаються.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи законодавство можна дійти висновку про те, що будь який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Кредитний договір укладений у електронному виді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням прізвища, ім`я та по батькові, даних паспорта, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 603667, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що укладення договору № 0-1 від 28.05.2023 узгоджується із ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відтак створює для сторін відповідні права та обов`язки.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Уклавши вказаний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були у такому закріплені.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія суддів виходить з того, що у спірних правовідносинах кредитодавець має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору кредитні кошти у розмірі 3050,00 грн були перераховані відповідачу 28 травня 2023 року на платіжну картку № НОМЕР_2 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується належними у справі доказами.

В свою чергу, у спірних правовідносинах обов`язком позичальника є доведення відсутності заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором.

Заперечуючи та висловлюючи незгоду з наданим позивачем розрахунком заборгованості, стороною відповідача не надано контррозрахунку чи будь якого альтернативного, для оцінки та порівняння у цьому контексті.

Сторони домовилися, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно частиною 2 стаття 625 ЦК України.

Проценти за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, станом на 17 лютого 2025 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 3050,00 грн за тілом кредиту та заборгованість у розмірі 22097,25 грн за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 28.05.2023 по 25.10.2023 (включно).

При цьому, колегія суддів враховує, що заборгованість по відсотках нарахована у період кредитування, а саме з 28.05.2023 по 25.10.2023 (включно), оскільки кредит був наданий на 150 днів.

Враховуючи наведене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції по суті спору за наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції, відсутні.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції сторона відповідача не зазначає про будь які заперечення щодо визначеної судом суми витрат на правову допомогу, при цьому апеляційний суд переглядаючи законність оскаржуваного рішення у повній мірі, вважає, що і така визначена судом першої інстанції з врахуванням розумності і співмірності, а також необхідності за відповідних обставин, тому рішення у цій частині є також правильним

Суд, апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та залишається за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 серпня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк