Справа № 137/1474/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2025 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Голота О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересовані особи Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому зазначає, що він є батьком неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матір`ю дітей є відповідач ОСОБА_2 .

Позов мотивує тим, що подружнє життя між ними не склалося і згнідно рішення Літинського районного суду Вінницької обалсті від 25.07.2022 р. було розірвано. Діти після розірвання шлюбу залишилися проживати з ним за адресою АДРЕСА_1 . Діти повністю перебувають на його утриманні, тому згідно судового наказу Літинського районного суду Вінницької області від 27.07.2023 у справі №137/827/23 з ОСОБА_2 на його користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 зі всіх видів доходів.

Після розірвання шлюбу, відповідач взагалі перестала цікавитися життям ті інтересами дітей, матеріально їх не забезпечувала, участі у їх вихованні не приймала.

На даний час вона проходить військову службу, добровільно підписала контракт.

В зв`язку з повною мобілізацією у 2024 році його також призвали на військову службу не дивлячись на те, що він самостійно виховує двох неповнолітніх дітей. Враховуючи зазначені обставини, неповнолітні діти залишилися як без батька так і без матері, жодного законного представника з ними не має, щоб вирішити будь-які питання пов`язані з навчанням, лікуванням тошо. Діти проживають разом з матір`ю відповідача, яка є непрацездатною особою і не може в повній мірі здійснювати догляд та утримання дітей. Тому змушений звернутися до суду з вказаною заявою, що надасть йому змогу звільнитися з військової служби та в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачем, діти проживають разом з ним. Він займається їхнім вихованням та забезпеченням. Проте, у 2024 році його мобілізували і діти залишились без батьківського нагляду. Тому просить позов задовольнити.

Представника позивача ОСОБА_1 адвокат Колотуха К.А. в судовому засіданні підтримала заявлений позов з підстав зазначених у ньому. Просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Молявчик О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що його довірителька ОСОБА_2 є матір`ю дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час як вона так і позивач ОСОБА_1 проходять військову службу. Діти проживають в будинку її матері. Вона сплачує на них аліменти. Крім того, так надає кошти на їх утримання. Приїзжає у відпустку, проводить з дітьми час. За таких підстав, в задоволенні позову просить відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що її донька ОСОБА_6 добровільно підписала контракт і проходить військову службу. Її зятя, ОСОБА_1 також призвали на службу. Їхні діти залишились проживати в її будинку. Вказала, що донька сплачує на них аліменти. Діти не хочуть спілкуватися з матір`ю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що сторони по справі є її батьками. На даний час вона навчається в м. Вінниці. Суду пояснила, що їхня мама ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, сплачує на них аліменти. Проте, на даний час вона перестала з нею спілкуватися. Вони проживають у будинку бабусі, утримують невелике домогосподарство. Вона допомагає бабусі, збирає дітей у школу, купує їм одяг та продукти харчування, водить до лікарів.

Із показань свідка ОСОБА_8 допитаної в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є її дядьком. На даний час він та його колишня дружина ОСОБА_2 перебувають на війні. Дітин проживають разом з бабусею. Зі слів дітей, знає, що обоє батьків дають їм кошти.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, вважає за необхідне позов задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до довідки В/Ч НОМЕР_2 за №1525/ від 23.09.2024 (а.с.10) ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №1150 від 25.09.2024 (а.с.11) в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , власницею якого є проживаюча там ОСОБА_3 , 1955 р.н. На цей час проживає без реєстрації ОСОБА_1 , 1975 р.н. разом зі своїми трьома дітьми ОСОБА_4 , 2008 року народження, ОСОБА_7 , 2006 року народження, ОСОБА_5 , 2012 року народження.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №67 від 06.03.2023, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14) їх батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Літинського районного суду від 25.07.2022 (а.с.15-17) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

Рішенням Літинського районного суду від 19.08.2024 (а.с.18-27) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів. Відповідно до довідки Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області за №13854 від 24.09.2024 (а.с.28) судом встановлено, що станом на 24.09.2024 на виконанні перебуває виконавче провадження №73153103 з примусового виконання судового наказу №137/827/23 виданого 25.10.2023 Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 чатсини зі всіх видів заробітку (доходу) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

В звязку з повноліттям ОСОБА_7 з 13.04.2024 аліменти утримуються в розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу ОСОБА_2 на двох дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідно до довідок Літинського опорного закладу ЗСО 1-3 ст. Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №01-30/162 від 25.09.2024 та за №01-30/163 від 25.09.2024 ОСОБА_5 навчається в 7-Б класі, ОСОБА_4 навчається в 11-Б класі. Батько ОСОБА_1 бере участь у вихованні та навчанні сина.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 за №30 від 28.01.2025 (а.с.92) з пункту постійної дислокації ( АДРЕСА_3 ) до зони бойових дій (с. Водяне) з 28.01.2025 солдата ОСОБА_2 відповідального виконавця групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки №1620 (а.с.144) солдат ОСОБА_1 07.12.2024 р. отримав: міцно-вибухову травму, акубаротравму під час безпосередньої участі в бойових діях під час захисту Батьківщини.

Відповідно до положень ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6статті 3 ЦК України).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із статтею 141 СК мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства`кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України (далі -СК України) «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Отже, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право отримання відстрочки від призову за наведених вище підстав.

Диспозиція п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» (зі змінами) містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 02.04.2025 по справі № 127/3622/24.

Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може отримати відстрочку від призову під час мобілізації без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.

Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Після повно, всебічно та об`єктивно встановлених обставин справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним позов задовільнити частково. За встановлених судом обставин, слід дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 дійсно самостійно виховує малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою для звернення позивача до суду слугувало те, що відповідач ОСОБА_2 , мати дітей підписала контракт та перебуває на військовій службі, тим самим діти залишились проживати разом з ним.

Так судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 добровільно, підписавши контракт, проходить військову службу.

На даний час, він мобілізований і діти залишились як без батьківського так і без материнського нагляду.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу до мобілізації, проживав разом з дітьми. Також, при отриманні відпустки приїзжав до дітей, проводив з ними час та займався вихованням.

Натомість, мати ОСОБА_2 рідко приїздила у відпустки, під час яких намагалась зустрітись з дітьми, проте діти такого бажання не виявляли.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що вихованням дітей фактично займається батько. Мати, перебуваючи в Збройних Силах України, приймає участь лише сплачуюючи аліменти.

За таких підстав, позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині встановлення факту, що позивач ОСОБА_1 самостійно виховує своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо позову в частині самостійного утримання, суд вважає необхідним відмовити, оскільки обоє утримують своїх дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 151, 164 СК України, ст. ст. 12, 81, 141, 229, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позову відмовити. Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Вінницького апеляційного суду через Літинський районний суд Вінницької області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.