ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
19 серпня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-
У березня 2025 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року зазначений позов передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області (а. с. 146).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 травня 2025 року справа передана на розгляд головуючому судді Самухи В.О.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове за сідання призначено на 24 червня 2025 року.
04 червня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання про витребування доказів, зокрема доказів зарахування коштів на картку відповідача.
04 червня 2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області зазначене клопотання задоволено, запитувана інформація витребувана від АТ «КБ «ПРИВАТБАНК».
24 червня 2025 року судове засідання було відкладеним у зв`язку із неявкою учасників справи та не отриманням доказів, витребуваних згідно з ухвалою суду.
09 липня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов лист АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», додатком до якого є виписка за договором б/н за період з 05 липня 2021 року до 05 вересня 2021 року за карткою № НОМЕР_1 , емітованою на ім`я ОСОБА_1 .
15 серпня 2025 року представники позивача для участі в судовому засіданні не з`явились, в прохальній частині позову просили проводити розгляд справи без участі представника позивача (а. с. 8).
В судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і дату проведення судового засідання, не з`явився, конверт з ухвалою про відкриття провадження, із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
В даному випадку подальші відкладення судового розгляду з причин неможливості інформування відповідача можуть негативно вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду та, як наслідок, призвести до порушення гарантованих конвенційних прав та справедливий суд та на ефективний юридичних захист, що передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод.
Отже, відповідач вважається таким, що був повідомлений про час і дату проведення судового засідання, його неявка не перешкоджає проведенню судового розгляду.
З урахуванням належного повідомлення учасників судового розгляду про час і дату проведення судового засідання, суд, керуючись приписами частини 1 статті 233 ЦПК України, вирішив проводити судовий розгляд без участі представника позивача, відповідача.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
За відсутності заперечень позивача, судовий розгляд здійснюється за правилами заочного розгляду.
У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 19 серпня 2025 року до 16 години 30 хвилин.
Дослідивши зміст заявлених позовних вимог та письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Так судом встановлено, що в липні та серпня 2021 року відповідачем, як позичальником були укладені кредитні договори та договори позики з різними кредиторами.
Зокрема, 05 липня 2021 року відповідачем укладений договір № 75894915 з товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».
25 липня 2021 року відповідачем укладений договір № 2812632 з товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ».
15 серпня 2021 року відповідачем укладений договір № 103544503 з товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН».
24 серпня 2021 року відповідачем укладений договір № 3844140 з товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН».
Зазначені вище договори містять погоджені сторони умови щодо надання грошових кошів в борг на визначений в договорах строк, необхідності їх повернення та сплати процентів.
Зокрема, згідно з умовами договору позики № 75894915 (на умовах повернення позики в кінці строку) від 05 липня 2021 року, укладеного відповідачем з товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», сума позики 15 000 гривень, процентна ставка 1,99 % щоденно, знижена 0,8 % щоденно, процентна ставка за понадстрокове користування 2,7 % щоденно.
Договір не містить умов щодо пролонгації чи авто пролонгації його дії, в пункті 5.2 зазначено, що відповідні положення викладені в «Правилах надання грошових коштів у позику», які розміщені на сайті позикодавця.
Згідно із виписки з банківського рахунку, 05 липня 2021 року відповідачу зараховані кошти у сумі 15 000 гривень, що відповідає розміру позики. Відповідач факт отримання грошових коштів від позикодавця не заперечував, відомостей щодо інших джерел цього платежу не надав.
Згідно із розрахунком заборгованості за цим договором, наданим позивачем, загальний розмір заборгованості складає 51 095, 42 гривні, що включає: 15 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 35 820,9 гривень заборгованість за процентами нарахована станом на дату відступлення права вимоги, заборгованість за пенею і штрафами 274,52 гривні.
До позовної заяви долучений розрахунок первісного кредитора товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», в якому відображені обсяги нарахування і погашення процентів (а. с.118, зворот 120, зворот).
З цього розрахунку слідує, що за перші 30 днів користування позикою проценти нараховувались у сумі 119,4 гривні щоденно, що відповідає визначеному у договорі розміру зниженої процентної ставки 0,8 %.
Також, як слідує з цього розрахунку, відповідач, як позичальник, сплачував проценти за користування коштами, зокрема 08 серпня 2021 року сплачено 3 582 гривні, 10 вересня 2021 року 3 970,05 гривень, 17 вересня 2021 року 1 880,55 гривень, загальний розмір погашення складає 9 432,6 гривень (а. с. 110, зворот).
Позивач вважає, що існують підстави для стягнення штрафу (пені) у сумі 272,54 гривні (а. с. 6, зворот), хоча умовами договору позики № 75894915 конкретних умов щодо нарахування штрафу чи пені не передбачено, а в пункті 15 договору зазначено, що сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.
Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що розмір заборгованості за цим договором складає 172 824,00 гривень, що включає 12 000 гривень - заборгованість за тілом позики, 160 824 гривні заборгованість за процентами станом на дату відступлення права вимоги (а. с. 6, зворот).
Факт зарахування на картку позичальника грошових коштів у сумі 12 000 гривень 25 липня 2021 року підтверджується наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» випискою за рахунком позичальника.
Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, з 25 липня 2025 року до 24 серпня 2021 року, за визначений договором 30-денний строк позики, були нараховані проценти в загальній сумі 3 222,9 гривень, а 24 серпня 2021 року позичальником сплачені проценти у сумі 3 222,9 гривень (а. с. 115).
При цьому, як слідує із зазначеного розрахунку, проценти продовжували нараховуватись до 12 листопада 2021 року, тобто поза межами погодженого сторонами строку користування позикою (а. с. 115, зворот).
Далі, згідно пунктів 1.2, 1.3, 1.5.1, 1.5.2, 1.6 договору про споживчий кредит № 103544503 від 15 серпня 2021 року, сума кредиту становить 15 000 гривень, строк користування кредитом 30 днів, до 14 вересня 2021 року, комісія за надання кредиту 2 850 гривень, 19 % від суми кредиту одноразово, процентна ставка 2 % щоденно від залишку кредиту в межах строку кредитування, 5 % щоденно - за умови застосування автопролонгації без сплати комісії за пролонгацію.
Згідно умов пункту 2.3.1.2 договору, максимальний строк автопролонгації у випадку не сплати суми позики в кінці строку користування коштами 60 днів.
Згідно умов пункту 4.1 договору передбачено нарахування пені у випадку прострочення сплати платежів позичальником.
Факт надання грошових коштів в борг підтверджується випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за рахунком відповідача.
Згідно із розрахунком позивача, заборгованість за цим договором складає 114 138,73 гривні, з яких 13 823 гривні тіло кредиту, 97 465,73 проценти за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, 2 850 гривень комісія за надання кредиту (а. с. 6, зворот).
Згідно із відомістю про щоденні нарахування та погашення первісного кредитора, нарахування процентів здійснювалось за період з 15 серпня 2021 року до 23 листопада 2021 року, за 101 календарний день (а. с. 109-112).
Згідно цієї відомості відбувалось погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом, зокрема, 14 вересня 2021 року в рахунок повернення тіла кредиту сплачено 750 гривень, того ж дня сплачено 2 370 гривень процентів за кредитом, 21 вересня 2021 року сплачено 427 гривень за тілом кредиту та 1147 гривень процентів за користування кредитом.
За період часу з 15 серпня 2021 року до 23 листопада, за період часу, що включає строк користування позикою та періоди пролонгації на пільгових умовах та максимальний преклюзивний 60-денний період автопролонгації на звичайних умовах, за вирахування сплачених позичальником платежів, нараховано 13 823 заборгованість за тілом кредиту, 2 850 гривень заборгованість за комісією за надання кредиту, 49 776,38 гривень заборгованість за процентами (а. с. 112).
При цьому, з розрахунку позивача, наведеного у позовній заяві, слідує, що нарахування процентів було продовженим поза межами максимально допустимого періоду автопролонгації, визначеного умовами пункту 2.3.1.2 договору.
Далі, згідно положень пунктів 1.2-1.5.2 договору про споживчий кредит № 3844140 від 24 серпня 2021 року, тіло кредиту становить 20 000 гривень, строк кредитування 30 днів до 23 вересня 2021 року, комісія за надання кредиту 10 % від тіла кредиту 2 000 гривень, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1,25 % за період кредитування та 5 % за період автопролонгації (а. с. 31-35).
Згідно з пунктами 2.3.1.1 та 2.3.1.2 цього договору, передбачені умови пролонгації строку користування на пільгових умовах та умови автопролонгації, максимальний строк якої складає 60 днів.
Факт надання грошових коштів в борг позичальнику підтверджується випискою з банківського рахункуАТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Згідно із відомістю про щоденні нарахування і погашення, за перші 30 днів користування кредитом проценти нараховувались за ставкою 1,25 % щоденно, за період автопролонгації, що становить 60 днів, проценти були нараховані за ставкою 5 % (а. с. 109-109, зворот).
Загальний розмір заборгованості за тілом кредиту становить 20 000 гривень, за комісією 2 000 гривень, за процентами 67 500 гривень (а. с. 109, зворот).
Разом із тим, згідно із наведеним в позовній заяві розрахунком позивача, розмір заборгованості за цим договором становить 160 500 гривень, що включає: 20 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 138 500 гривень проценти на дату відступлення права вимоги, 2 000 гривень заборгованість за комісією (а. с. 6, зворот, а. с. 7).
Наведений позивачем розрахунок свідчить про те, що проценти нараховані поза межами 60-денного періоду автопролонгації, визначеного договором.
Далі, матеріалами справи підтверджується, що між первісними кредиторами та іншими фінансовими установами були укладені договори факторингу та договори відступлення права вимоги, кінцевим набувачем за якими є позивач, який, відповідно, набув права кредитора в наведених вище кредитних зобов`язаннях та в зобов`язаннях, що виникли на підставі договорів позики (а. с. 11-20, 71-73, 76-78, 81-82, 86-88, 95-97, зворот, 102-104).
Встановивши зазначені обставини, суд вважає, правовідносини сторін спору урегульовані наступними правовими нормами.
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та погодження істотних умов цього договору.
Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено та він є регулятором спірних правовідносин сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З урахуванням викладеного, суд констатує, що у передбачений законом спосіб, шляхом підписання електронним підписом, між відповідачем, як позичальником, та первісними кредиторами були укладеними договори позики та кредиту та погоджені умови цих договорів.
Відповідачем не спростовано обставини укладення цих договорів та погодження їхніх умов, а також отримання коштів в борг та умовах строкового та платного користування ними.
Тому, враховуючи дію презумпції правомірності правочинів, суд вважає, що зазначені вище договори є підставою виникнення прав та обов`язків у відповідача, як позичальника, в тому числі й обов`язку повернути тіло кредиту (позики) та сплатити проценти за користування позикою.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги, в тому числі під час укладення договору факторингу.
Проаналізувавши надані позивачем письмові докази, зокрема, копії договорів факторингу та відступлення права вимоги, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, правомірно перейшло право вимоги за кредитними договорами та договорами позики та, за відсутності доказів повного виконання умов зазначених договорів позичальником, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», як новий кредитор, має право вимагати стягнення заборгованості.
Визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню, суд виходить з наступного.
1.Щодо заборгованості за договором позики № 75894915 від 05 липня 2021 року.
Визначаючи розмір заборгованості за цим договором, суд бере до уваги розрахунок заборгованості первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а. с. 118, зворот-120, зворот).
Так, за визначений сторонами договору 30-денний період користування позикою проценти нараховувались за ставкою 0,8 % щоденно, у сумі 119,4 гривні.
Отже, за вказаний період часу нараховані проценти в загальній сумі 3 582 гривні.
Як зазначалось вище, за згідно з наведеним розрахунком заборгованості боржник в рахунок погашення процентів сплатив 9 432 гривні.
Умовами договору позики не передбачено підстав та процедури пролонгації чи продовження у інший спосіб строку користування позикою.
Суд відхиляє наведені в пункті 4 цього договору посилання на ознайомлення позичальника з правилами надання грошових коштів у позику та умовами пролонгації та авто пролонгації, так до позовної заяви не надано відповідного документу, підписаного відповідачем, як не надано і інших доказів ознайомлення відповідача з конкретною редакцією цих правил, що б давало змогу суду стверджувати, що ці правила є невід`ємною частиною договору.
Отже, суд констатує, що строк користування позикою становить 30 днів і не був продовженим.
Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові ВП ВС від 05 квітня 2023 року по справі № 910/2518/16, проценти за користування позикою нараховуються в межах строку позики, право на нарахування процентів припиняється після закінчення строку договору, що також відповідає правовій позиції, висловленій у Постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.
Також, позивачем заявлено до стягнення 2 74,52 гривні заборгованості за пенею (або штрафами), однак, підписаний позичальником договір позики не містить умов щодо нарахування штрафу, що виключає стягнення цих сум у примусовому порядку.
Отже, з урахування викладеного, розмір заборгованості за цим договором визначається різницею між тілом позики, нарахованими процентами в межах строку позики, визначеного договором, та розміром фактично сплачених позичальником коштів:
15 000 гривень + 3 582 гривні 9 432 гривні = 9 150 гривень.
1.Щодо заборгованості за договором позики № 2812632 від 25 липня 2021 року.
Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, з 25 липня 2025 року до 24 серпня 2021 року, за визначений договором 30-денний строк позики, нараховані проценти в загальній сумі 3 222,9 гривень, а 24 серпня 2021 року позичальником сплачені проценти у сумі 3 222, 9 гривень (а. с. 115).
При цьому, як слідує із зазначеного розрахунку, проценти продовжували нараховуватись до 12 листопада 2021 року (а. с. 115, зворот).
Суд погоджується, що існують підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 12 000 гривень.
При цьому, суд констатує, що за відсутності відомостей про укладення додаткової угоди і продовження строку користування позикою, проценти можуть бути нараховані виключно в межах 30-денного строку користування позикою, визначеному договором, що відповідає правовій позиції, висловленій в Постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.
При цьому, суд враховує, що згідно умов пункту 3.2 договору передбачено нарахування процентів на прострочену позику, однак, це є заходом відповідальності у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України, який не може бути застосованим у період карантину згідно з пунктом 6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану.
Як зазначалося вище, згідно із розрахунком заборгованості первісного кредитора, нараховані в межах строку позики проценти були погашені відповідачем (а. с. 115).
Отже, за цим договором суд стягує виключно заборгованість за тілом кредиту у сумі 12 000 гривень.
1.Щодо заборгованості за договором про споживчий кредит № 103544503 від 15 серпня 2021 року.
Аналізуючи наявність підстав для стягнення заборгованості за цим договором, суд погоджується із необхідністю стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованим з урахуванням максимальної тривалості строку пролонгації на стандартних умовах згідно із пунктом 2.3.1.2 договору, а також з урахуванням здійснених позичальником платежів.
Суд, визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами, погоджується із розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «МІЛОАН» (а. с. 111-112).
При цьому, суд вважає, що нарахування процентів після 23 листопада 2021 року, тобто, після спливу 60-денного строку пролонгації згідно із пунктом 2.3.1.2 договору, суперечить правовій позиції, висловленій в Постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.
Отже, заборгованість за тілом кредиту становить 13 823 гривні, за процентами 49 776,38 гривень.
При цьому, суд не погоджується із вимогами про стягнення комісії за надання кредиту у сумі 2 850 гривень.
Зокрема, в пункті 1.5.1 цього договору передбачено нарахування комісії за надання кредиту у сумі 2 850 гривень, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово (а. с. 38).
При цьому, конкретний перелік послуг, за який передбачено нарахування відповідної в комісії в договорі не передбачений.
Разом із тим, за відсутності інформації про конкретний перелік додаткових і супутніх послуг, за які передбачено нарахування комісії за надання кредиту, відповідні положення договору є нікчемними в силу частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Правова позиція щодо нікчемності умов договорів, укладених з ТОВ «МІЛОАН», щодо нарахування одноразової комісії за надання кредиту, висловлена в Постанові Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року по справі № 372/701/24 та в Постанові Житомирського апеляційного суду від 17 березня 2025 року по справі № 289/1083/24.
З урахуванням принципу правової визначеності, суд враховує відповідну правову позицію.
Отже, загальний розмір заборгованості за цим договором, що підлягає стягненню становить 63 599,38 гривень.
1.Щодо заборгованості за договором про споживчий кредит № 3844140 від 24 серпня 2021 року.
Аналізуючи наявність підстав для стягнення заборгованості за цим договором, суд погоджується із необхідністю стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованим з урахуванням максимальної тривалості строку пролонгації на стандартних умовах згідно із пунктом 2.3.1.2 договору, а також з урахуванням здійснених позичальником платежів.
Суд, визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами, погоджується із розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «МІЛОАН» (а. с. 109-109, зворот).
При цьому, суд вважає, що нарахування процентів після 22 листопада 2021 року, тобто, після спливу 60-денного строку пролонгації згідно із пунктом 2.3.1.2 договору, суперечить правовій позиції, висловленій в Постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.
Отже, заборгованість за тілом кредиту становить 20 000 гривні, за процентами 67 500 гривень.
При цьому, суд не погоджується із вимогами про стягнення комісії за надання кредиту у сумі 2 850 гривень.
Зокрема, в пункті 1.5.1 цього договору передбачено нарахування комісії за надання кредиту у сумі 2 000 гривень, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово (а. с. 31).
При цьому, конкретний перелік послуг, за який передбачено нарахування відповідної в комісії в договорі не передбачений.
Разом із тим, за відсутності інформації про конкретний перелік додаткових і супутніх послуг, за які передбачено нарахування комісії за надання кредиту, відповідні положення договору є нікчемними в силу частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Правова позиція щодо нікчемності умов договорів, укладених з ТОВ «МІЛОАН», щодо нарахування одноразової комісії за надання кредиту висловлена в Постанові Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року по справі № 372/701/24 та в Постанові Житомирського апеляційного суду від 17 березня 2025 року по справі № 289/1083/24.
З урахуванням принципу правової визначеності, суд враховує відповідну правову позицію.
Отже, загальний розмір заборгованості за цим договором, що підлягає стягненню становить 87 500 гривень.
Таким чином, загальний розмір заборгованості за усіма кредитними договорами становить 172 249,38 гривень.
Далі, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000 гривень.
Для підтвердження факту професійної правничої допомоги і її обсягу до справи долучені копія договору про надання професійної правничої допомоги № 02-07/2024, укладеного з АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявка на надання юридичної допомоги № 56 від 01 січня 2025 року та витяг з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 31 січня 2025 року (а. с. 24-28).
Аналізуючи наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд вважає, що позивачем доведений розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, проте, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що відповідні судові витрати повинні бути стягнені пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені на 34 % від первинно заявлених, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8 500 гривень, як компенсація витрат на професійну правничу допомогу.
У відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 034,11 гривень, як компенсація витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, визначена пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість у сумі 172 249,38 гривень, що включає:
?Заборгованість за договором позики № 75894915 від 05 липня 2021 року 9 150 гривень,
?Заборгованість за договором позики № 2812632 від 25 липня 2021 року 12 000 гривень,
?Заборгованість за договором про споживчий кредит № 103544503 від 15 серпня 2021 року 63 599,38 гривень,
?Заборгованість за договором про споживчий кредит № 3844140 від 24 серпня 2021 року 87 500 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 8 500 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 2 034,11 гривень, як компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.