Провадження 2/557/403/2025
Справа 569/4087/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

cудді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Слюсарчук І.В.,

номер справи 569/4087/25,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», 2003 року випуску, червоного кольору, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип: легковий пасажирський-В.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 жовтня 2016 року ОСОБА_1 вирішив придбати означений вище транспортний засіб у ОСОБА_2 , у зв`язку з чим остання у присутності ОСОБА_3 , якого на підставі довіреності уповноважила розпоряджатися (продати, зняти з реєстраційного обліку, керувати) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортним засобом, отримала від позивача грошові кошти в сумі 7500 доларів США за продаж такого транспортного засобу, про що власноручно склала розписку.

Позивач зазначає, що протягом восьми років володів та користувався спірним транспортним засобом, при цьому неодноразово звертався до відповідача укласти договір його купівлі-продажу з метою проведення перереєстрації права власності на нього, проте такі звернення залишилися поза увагою відповідача, а з лютого 2024 року зв`язок з відповідачем втрачено, у зв`язку з чим будь-яка можливість оформити договір купівлі-продажу транспортного засобу та здійснити перереєстрацію права власності на спірний транспортний засіб відсутні.

Позивач, вказуючи на те, що місце перебування власника спірного транспортного засобу йому невідоме, а також на наявність даних щодо безперервного та відкритого володіння ним рухомим майном понад п`ять років та враховуючи відсутність будь-яких заперечень і претензій з боку відповідача понад вісім років щодо володіння та користування позивачем спірним транспортним засобом, вважає, що наявні всі правові підстави для визнання за ним, ОСОБА_1 , права власності на спірний транспортний засіб за набувальною давністю в прядку статті 344 ЦК України.

У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надала.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній у поданій до суду заяві справу просив розглянути без його участі та задовольнити позов в повному обсязі на підставі аргументів, наведених в позовній заяві, та доказах долучених до неї.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі

17 квітня 2025 року - цивільна справа передана за підсудністю на розгляд до Гощанського районного суду Рівненської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21 травня 2025 року визначено склад суду.

29 травня 2025 року - позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

17 липня 2025 року - закрито підготовче провадження по даній справі та таку призначено до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 судом установлено, що право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», 2003 року випуску, червоного кольору, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип: легковий пасажирський-В, 14 липня 2005 року зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно довіреності, посвідченої 16 вересня 2016 року нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися (продати, зняти з обліку, керувати) належним їй транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», 2003 року випуску, червоного кольору, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як убачається зі змісту розписки від 29 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 отримала 29 жовтня 2016 року від ОСОБА_1 у присутності свого чоловіка ОСОБА_3 за продаж автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі НОМЕР_1 , 7 500 доларів США, чим підтверджує, що у подальшому до ОСОБА_1 ніяких претензій мати не буде та за необхідності дозволяє перереєструвати авто на нього.

Вартість зазначеного транспортного засобу згідно інформаційної довідки, складеної 20 лютого 2025 року ТОВ «КОНСАЛТИНГ-ЕКСПЕРТ І», становить 195 000,00 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Судом встановлено, що позивач претендує на автомобіль, який належить ОСОБА_2 .

Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо у момент набуття володіння її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.

Тобто, набувши право користуванням транспортним засобом на підставі розписки, позивач достеменно знав, що вказане майно належить на праві власності іншій особі ОСОБА_2 , тобто він не є добросовісним набувачем майна, що унеможливлює набуття ним права власності на транспортний засіб за набувальною давністю на підставі частини першої статті 344 ЦК України.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Окремо суд зауважує, що правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктами 12, 16, 17 Порядку № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача розписки про отримання грошових коштів за вищевказаний транспортний засіб без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю розписку отримала.

З огляду на те, що розписка про отримання грошових коштів за транспортний засіб за своєю правовою природою не є договором купівлі-продажу, а тому положення ч. 3 ст. 344 ЦК України не підлягають застосування до виниклих правовідносин.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль, який належить ОСОБА_2 , за набувальною давністю, суд не вбачає.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першоі статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю - відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1950 гривень 00 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

-відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року

Суддя Ю.В. Оленич