г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2362/25
Номер провадження 2/213/1321/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року місто Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Хмельової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої С.М.,

за відсутності учасників справи

розглянув у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спадковим майном та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири спадковим майном та визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, одним із об`єктів якої є кв. АДРЕСА_1 . Приватним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після батька, оскільки вказана квартира була придбана ним в період шлюбу з ОСОБА_2 та може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач вказує, що до спірної квартири не може бути застосований режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки вона була придбана за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 , що належала померлому ОСОБА_3 та позивачу, який на той час проживав за межами України, у зв`язку із чим продаж належної йому частки квартири здійснено батьком за довіреністю. За домовленістю між позивачем і його батьком, останній за виручені кошти мав придбати квартиру в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу для проживання позивача, у зв`язку з чим батьком було і складено заповіт на його ім`я. Просить визнати спірну квартиру АДРЕСА_1 спадковим майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_4 та визнати за позивачем, як за спадкоємцем за заповітом, права власності на вказану квартиру.

06 травня 2025 року позовна заява надійшла до суду.

На виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом здійснені запити до відповідного органу реєстрації на підтвердження зареєстрованого місця проживання відповідача. 02.06.2025 надійшла вказана інформація до суду.

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження. В підготовчому засіданні, ухвалою суду від 02 липня 2025 року витребувані докази у справі.

Учасники справи в підготовче засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином.

Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, від свого клопотання про виклик свідків відмовилась.

Відповідачка в підготовчому засіданні подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд цивільної справи в підготовчому засіданні за відсутності учасників справи, на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьком в свідоцтві про народження вказаний ОСОБА_3 (а.с.6, 9).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2004 року ОСОБА_3 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10). Квартира зареєстрована в КП «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с.11).

09 березня 2006 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів вказану квартиру ОСОБА_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.8).

Із листа приватного нотаріуса Перекопської О.О., наданого на виконання ухвали суду, видно, що після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 нею відкрито спадкову справу №21/2024. Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звертався ОСОБА_1 . Інших заяв не подано. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає.

Приватним нотаріусом Перекопською О.О. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, оскільки квартира була набута спадкодавцем під час зареєстрованого шлюбу з колишньою дружиною ОСОБА_2 (а.с.14).

Як зазначено приватним нотаріусом у постанові, відповідно до записів Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявні: актовий запис №162 від 09.11.1999 про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та актовий запис №68 від 24.03.2005 про розірвання шлюбу між вказаними особами.

Відповідно до звіту про оцінку майна, ринкова вартість вказаної спірної квартири становить 90 000 грн (а.с.16-18).

Відповідно до ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Як передбачено частиною 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 вказаної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановлено, що відповідачка визнає позовні вимоги в повному обсязі, про що надала письмову заяву до суду.

Частиною другоюстатті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Предметом даної справи є спір щодо майнових прав подружжя на майно, набуте під час шлюбу та яке входить до складу спадщини, а також щодо права позивача на спадщину по заповіту.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном.

Як передбачалось ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Проте, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Позивач в обґрунтування вимог зазначив, що квартира АДРЕСА_1 була придбана його батьком хоча й в період перебування у шлюбі з відповідачкою, проте за власні кошти, отримані від продажу іншої квартири, яка належала йому та позивачу.

Відповідачка визнала позовні вимоги, а отже і факт придбання спірної квартири за кошти колишнього чоловіка ОСОБА_3 .

Таким чином, майном, що входить до складу спадщини є ціла квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, що позивач є сином ОСОБА_3 , спадкодавцем складено заповіт на ім`я позивача, який прийняв спадщину після смерті батька, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Заяв про прийняття спадщини від інших осіб не подано.

Згідно приписів ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Встановлено, що позивач виконав встановлений обов`язок та звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, i що з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Встановлено, що державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, оскільки спадкове майно було придбане під час шлюбу спадкодавця з ОСОБА_2 та неможливо встановити склад спадкового майна, тобто існує цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Доказів на спростування вказаних обставин відповідачкою не надано, як і доказів вчинення позивачем будь-якої дії, що свідчить про відмову від прийняття спадщини.

Виходячи з вищенаведеного, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, зважаючи на визнання відповідачкою позовних вимог та відсутність інших спадкоємців, які б мали обов`язкову долю, що виключає порушення прав чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає судовому захисту.

Отже, заявлені позивачем вимоги про визнання спірної квартири майном, що входить до складу спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 19, 49, 76-81, 89, 197, 200, 206, 263- 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спадковим майном та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 майном, що входить до складу спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як за спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 13 серпня 2025 року.

Суддя С.М. Хмельова