ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/2630/25 Головуючий в І інстанції: Хомик І.І.
Номер провадження: 22-ц/819/970/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Кутурланової О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ютс-Агропродукт";

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перемога-Плюс",

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ютс-Агропродукт" на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 липня 2025 року, постановлену у складі судді Хомик І.І., дата складення повного судового рішення не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Промітний Дмитро Сергійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ютс-Агропродукт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога-Плюс" про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

У провадженні суду перебуває зазначена справа.

У своєму позові позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки згідно Договору оренди № 4АА71600018 від 09.02.2009. та розірвати додаткову угоду № 1500001 від 24.07.2017 року та № 1500001-2 від 07.06.2018 року, якою продовжено строк оренди до 30.11.2027 року., які укладені між громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )., та ТОВ "Ютс-Агропродукт" (), предметом якої є земельна ділянка площею 9,9590 га :06:033:0002., яка розташована в межах території Брускинської сільської ради, Бериславського району (раніше Великоолександрівського району), Херсонської області.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, яка на праві власності належать позивачу, що призвело до утворення заборгованості.

19 червня 2025 року представник відповідача звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати останнього привести земельну ділянку з кадастровим номером :06:033:0002 у придатний для використання стан шляхом надання до неї доступу на підставі акту виконаних робіт з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів та дистанційного зондування землі.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо передачі орендованих земельних ділянок у стані, придатному для використання за цільовим призначенням. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що після запровадження воєнного стану на території України, а також у зв`язку з окупацією та проведенням бойових дій на території Херсонської області, ці земельні ділянки потребують очищення від вибухонебезпечних предметів та проведення заходів дистанційного зондування землі, що унеможливлює їх використання. Позивач за зустрічним позовом посилається на положення Додаткової угоди до договору оренди землі, які покладають на орендодавця обов`язок забезпечити доступ до земельних ділянок для організації своєчасного комплексного забезпечення їх використання, та на норми ЦК України (ст.322, 333, 526), які зобов`язують власника (орендодавця) утримувати майно у належному стані та забезпечувати його безпечне використання.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 липня 2025 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ютс-Агропродукт" до ОСОБА_1 про зобов`язання привести земельну ділянку з кадастровим номером :06:033:0002 у придатний для використання стан шляхом надання до неї доступу на підставі акту виконаних робіт з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів та дистанційного зондування землі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з положень ст..ст.193, 194 ЦПК України.

Також суд виходив з того, що первісний позов стосується розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості з орендної плати у зв`язку з порушенням відповідачем умов договорів щодо своєчасної її оплати, натомість зустрічний позов відповідача стосується зобов`язання орендодавця (позивача за первісним позовом) забезпечити доступ до земельної ділянки шляхом отримання акту виконаних робіт з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів та дистанційного зондування землі.

Також суд виходив з того, що між заявленими первісним та зустрічним позовами відсутня така взаємопов`язаність, яка б обґрунтовувала їх спільний розгляд в одному провадженні, адже зустрічний позов стосується фактично інших правовідносин зобов`язань орендодавця забезпечити доступ до земельної ділянки у зв`язку із проведенням розмінування, тоді як предметом первісного позову є розірвання договору оренди через систематичну несплату орендної плати.

Також суд виходив з того, що задоволення зустрічного позову саме по собі не призводить до повного або часткового виключення задоволення первісного позову, оскільки вимоги щодо забезпечення доступу не впливають безпосередньо на обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору та стягнення заборгованості.

Також суд виходив з того, що спільний розгляд зустрічної позовної заяви з первісним позовом призведе до ускладнення та затягування розгляду справи, оскільки потребуватиме встановлення обставин, які не є необхідними для розгляду первісного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зустрічна позовна заява ТОВ "Ютс-Агропродукт" не відповідає критеріям взаємопов`язаності та доцільності спільного розгляду, а тому не підлягає прийняттю до спільного розгляду з первісним позовом.

На вказане судове рішення ТОВ "Ютс-Агропродукт" подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й передати справу на розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом. При цьому скаржник послався на порушення норм процесуального права.

Зокрема, вказав, що в порушення вимог ст.263 ЦПК України суд не навів жодного обґрунтування, чому він дійшов свого висновку. Адже, як зазначив скаржник, первісний та зустрічний позови є взаємопов`язаними, оскільки предметом первісного позову про розірвання договору оренди землі є неправомірна несплата орендної плати, тоді як предметом зустрічного позову є зобов`язання орендодавця забезпечити доступ орендареві до земельної ділянки, встановлення обставин неналежного виконання орендодавцем умов Договору і у зв`язку із цим відсутності в орендаря сплачувати орендну плату протягом 2022-2024 років.

Також зазначив, що суд не прийняв до уваги того, що задоволення зустрічного позову безпосередньо виключить можливість задоволення первісного позову щодо стягнення орендної плати та розірвання договору оренди, оскільки неможливість використання земельної ділянки через її потенційне забруднення вибухонебезпечними предметами, що рівнозначно невикористанню майна з вини орендодавця, повністю спростовує підстави первісного позову щодо порушення відповідачем умов договору оренди, звільняє орендаря від обов`язку сплачувати орендну плату, адже обов`язком власника земельної ділянки є вчинення дій щодо збереження земельної ділянки в такому стані, який би давав змогу використовувати її за цільовим призначенням.

Також вказав, що суд фактично до розгляду зустрічного позову по суті і встановлення відповідних обставин невиконання договірних обов`язків орендодавцем, вирішив питання про необґрунтованість зустрічного позову на стадії його прийняття, чим порушив принципи рівності та об`єктивності.

Також зазначив, що суддею винесено ухвалу, яка не передбачена нормами ЦПК України, адже, вирішивши, що зустрічна позовна заява подана із порушенням процесуального законодавства, повинен був, згідно із ч.3 ст.193 ЦПК України, повернути її, а не відмовляти у прийнятті.

Крім того, вказав, що в порушення вимог ч.5 ст.260 ЦПК України оскаржувана ухвала не містить зазначення про порядок та строки її оскарження, що обмежує право на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом

У справі встановлено таке.

Первісний позов подано 22 квітня 2025 року.

Ухвалою суду від 06.06.2025 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Вказана ухвала оприлюднена в ЄДРСР.

Зустрічний позов подано 19 червня 2025 року.

Оскаржуваною ухвалою від 14 липня 2025 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Вказане судове рішення оприлюднено в ЄДРСР.

Іншою ухвалою суду від 14 липня 2025 року до участі в розгляді справи було залучено співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Перемога-Плюс".

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України ("Процесуальні права та обов`язки сторін") відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

За положеннями ст.193 ЦПК України:

--- відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (частина 1);

--- зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина 2);

--- вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина 3);

--- у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (частина 4).

Згідно з ч.ч.1 і 2 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Отже, закон пов`язує прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом з взаємопов`язаністю цих позовів та доцільністю їх спільного розгляду, з тим, зокрема, коли ці позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вважаючи мотиви суду першої інстанції обґрунтованими, апеляційний суд враховує те, і на це правильно звернув увагу суд першої інстанції, що між заявленими первісним та зустрічним позовами відсутня така взаємопов`язаність, яка б обґрунтовувала їх спільний розгляд в одному провадженні, адже зустрічний позов стосується фактично інших правовідносин зобов`язань орендодавця забезпечити доступ до земельної ділянки у зв`язку із проведенням розмінування, тоді як предметом первісного позову є розірвання договору оренди через систематичну несплату орендної плати.

Також апеляційний суд вважає, що задоволення зустрічного позову саме по собі не призводить до повного або часткового виключення задоволення первісного позову, оскільки вимоги щодо забезпечення доступу не впливають безпосередньо на обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору та стягнення заборгованості. На думку суду апеляційної інстанції при розгляді первісного позову відповідач не позбавлений можливості заперечувати проти цього позову, надаючи докази на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, спільний розгляд зустрічної позовної заяви з первісним позовом призведе до ускладнення та затягування розгляду справи, оскільки потребуватиме встановлення обставин, які не є необхідними для розгляду первісного позову. Відтак, зустрічна позовна заява не відповідає критеріям взаємопов`язаності та доцільності спільного розгляду, а тому не підлягає прийняттю до спільного розгляду з первісним позовом.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що застосована в даному випадку судом першої інстанції процесуальна дія за наслідком розгляду зустрічної позовної заяви та ухвалене судове рішення ("відмова у прийнятті зустрічної позовної заяви"), з огляду на обставини справи та посилання суду першої інстанції на статті 193, 194 ЦПК України, по суті є поверненням зустрічної позовної заяви, що і передбачено ч.3 ст.194 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом взаємопов`язаності первісного та зустрічного позовів, а також того, що задоволення зустрічного позову безпосередньо виключить можливість задоволення первісного позову щодо стягнення орендної плати та розірвання договору оренди. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що, як вже було зазначено, між заявленими первісним та зустрічним позовами відсутня така взаємопов`язаність, яка б обґрунтовувала їх спільний розгляд в одному провадженні, адже зустрічний позов стосується фактично інших правовідносин зобов`язань орендодавця забезпечити доступ до земельної ділянки у зв`язку із проведенням розмінування, тоді як предметом первісного позову є розірвання договору оренди через систематичну несплату орендної плати. Також апеляційний суд враховує й те, що задоволення зустрічного позову саме по собі не призведе до повного або часткового виключення задоволення первісного позову, оскільки вимоги щодо забезпечення доступу не впливають безпосередньо на обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати за землю. На думку суду апеляційної інстанції при розгляді первісного позову відповідач не позбавлений можливості заперечувати проти цього позову, надаючи докази на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на те, що суд фактично до розгляду зустрічного позову по суті вирішив питання про його необґрунтованість на стадії його прийняття, чим порушив принципи рівності та об`єктивності. При цьому апеляційний суд виходить з хибності таких тверджень, які не ґрунтуються на положеннях процесуального законодавства.

Також, слід залишити поза увагою й посилання скаржника на те, що суддею винесено оскаржувану ухвалу, яка не передбачена нормами ЦПК України. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що, як вже було зазначено, застосована судом першої інстанції процесуальна дія за наслідком розгляду зустрічної позовної заяви та ухвалене судове рішення ("відмова у прийнятті зустрічної позовної заяви"), з огляду на обставини справи та посилання суду першої інстанції на статті 193, 194 ЦПК України, по суті є поверненням зустрічної позовної заяви, що і передбачено ч.3 ст.194 ЦПК України, адже наслідком вказаної процесуальної дії є те, що суд не прийняв зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом. На думку апеляційного суду застосування в даному випадку надмірного формалізму й скасування оскаржуваної ухвали буде суперечити завданням та основним засадам цивільного судочинства, передбаченим ст.2 ЦПК України (справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ; верховенство права; розумність строків розгляду справи судом).

Крім того, як такі, що не впливають на правильність прийнятого судового рішення та не містять в собі підстав для його скасування, не можуть бути прийняті до уваги інші доводи скарги, зокрема, посилання на те, що оскаржувана ухвала не містить зазначення про порядок та строки її оскарження, що, на думку скаржника, обмежує право на апеляційне оскарження. При цьому апеляційний суд також враховує й те, що вказану ухвалу скаржник все ж таки оскаржив.

Висновки суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі її порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ютс-Агропродукт" залишити без задоволення.

Ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 29 серпня 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова