ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2025 року м. Кропивницький

справа № 396/896/24

провадження № 22-ц/4809/1020/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Єгорова С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Мангул Петро Макарович, на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області (суддя Соколенко Т. В.) від 31.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

20.05.2024 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Мангул Петро Макарович, звернулася до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 з наступними вимогами:

1)визнати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15 січня 2019 року недійсним;

2)витребувати у ОСОБА_2 із її незаконного володіння земельну ділянку площею 2,000 га, яка розташована за адресою: Липнязька сільська рада, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, зареєстрована в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯК №453189 від 26.10.2012 року на користь ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що у 2010 - 2011 роках її двоюрідна сестра ОСОБА_2 запропонувала їй допомогу у реалізації права на отримання земельного паю. Позивачка погодилась на пропозицію ОСОБА_2 , написала заяву про виділення землі і передала її ОСОБА_2 .

Згодом ОСОБА_2 повідомила позивачку, що в отриманні землі їй відмовлено.

Проте позивачка випадково дізналася, що у 2012 році їй була надана у власність земельна ділянка. З метою перевірки цієї інформації позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області й отримала відповідь від 25.03.2024, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер: :02:000:5217, площею 2,000 га, з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства на території Липнязької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01497 від 26.10.2012, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №453589 від 26.10.2012.

Позивачці також стало відомо, що з 2012 року ОСОБА_2 користувалась її земельною ділянкою, зокрема з 15.01.2019 на підставі нібито укладеного з позивачкою договору оренди належної їй земельної ділянки строком на 49 років.

Позивачка стверджує, що ніколи не укладала договору оренди належної їй земельної ділянки з ОСОБА_2 . Ознайомившись зі світлокопією договору оренди, вона дізналася підпис на договорі від її імені схожий на її особистий підпис, але їй не належить і ймовірно виконаний шляхом імітації або перенесення з іншого документа.

Позивачка вважає, що оспорюваний нею договір має бути визнаний судом недійсним з тих підстав, що він не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме - не відповідає ч. 3 ст. 203 ЦК України.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31.03.2025 узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння відмовлено повністю.

Крім того, в порядку розподілу судових витрат суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 000 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачка довела ту обставину, що текст оспорюваного нею договору оренди землі від 15.01.2019 підписано від її імені не нею, а тому такий договір має ознаки не укладеного, що виключає можливість визнання його недійсним. Проте отримання позивачкою орендної плати доводять, що її волевиявлення на укладення договору було, а тому договір не можна кваліфікувати таким, що не укладений.

У зв`язку із тим, що суд не знайшов підстав для визнання договору недійсним він вважав за потрібне відмовити у задоволені відповідної позовної вимоги, а також відмовити у задоволені іншої позовної вимоги про витребування земельної ділянки, як похідної від першої вимоги.

Поряд з цим суд вказав, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом висунення вимоги про повернення такої ділянки (негаторний позо).

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивачка ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Мангул Петро Макарович, звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31.03.2025 у справі № 396/896/24, просить скасувати це рішення та постановити нове, яким задовольнити її позов до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним.

Апелянт вказав, що рішення суду ним оскаржується з тих підстав, що, на її думку, суд порушив норм процесуального права та неправильно застосував норм матеріального права.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт вважає недоведеними обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, зокрема, ті обставини, нібито, що договір виконувався обома сторонами. Довід апелянта полягає в тому, що надані відповідачем докази переказу коштів позивачу не доводять того, що це була саме орендна плата, платіжні документи не мають відомостей про призначення платежу, а наявність між сторонами родинного зв`язку вказує на те, що для цих переказів могли бути й були інші підстави, зокрема ті, на які вказувала позивачка.

Суд не дав належної оцінки підставам позову, які доведені наданими позивачкою доказами, а сама те, що вона ніколи не укладала договір оренди з ОСОБА_2 , а її підпис на договорі був підроблений.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До суду апеляційної інстанції від відповідача у справі ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому викладено незгоду з доводами та вимогами позивачки. Суд правильно і повно встановив обставини справи та вирішив спір відповідно до закону, врахувавши висновки Верховного Суду щодо застосування норм права. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 19.08.2025

Позивачка ОСОБА_1 особисто в судове засідання не з`явилася. Натомість у судовому засіданні в режимі відеоконференції приймав участь її представник - адвокат Мангул Петро Макарович, який підтримав апеляційну скаргу, надав суду усні пояснення щодо обставин справи та правової позиції позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка має особистий електронний кабінет, повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (судової повістки-повідомлення) у її електронний кабінет 12.06.2025 о 18616:09 (а. с. 230).

11.08.2025від ОСОБА_2 засобами підсистеми «Електронний суд» до Кропивницького апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без її участі (а. с. ).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер: :02:000:5217, з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства на території, яка розташована за адресою: Липнязької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, що посвідчено державним актом на право власності на землю серія ЯК №453189 від 26.10.2012, зареєстровано 26.10.2012 в книзі записів реєстрації державних актів за № 01497 (а. с. 4,5).

30.01.2020 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб, зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса), про що вчинено актовий запис № 146. Наречені обрали спільне прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 395558 (а. с. 6).

Згідно з умовами письмового договору оренди землі від 15.01.2019, сторонами якого вказано: орендодавець - ОСОБА_4 , орендар - ОСОБА_2 , орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення: 01.03), кадастровий номер: :02:000:5217, розташовану на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області (далі - Договір, а. с. 9 - 11).

Згідно з п. 3.1 Договору, його укладено на строк 49 (сорок дев`ять) років, а згідно з п. 3.2 право оренди земельної ділянки виникає у орендаря з моменту державної реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 4.1 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок орендодавця у готівковій або безготівковій формі, шляхом перерахування орендарем грошових коштів на картковий чи інший рахунок орендодавця, відкритий в установах банку, або на руки в готівковій формі. За згодою орендодавця орендна плата може бути виплачена в натуральній формі, сільськогосподарською продукцією запропонованою орендарем. Ціна на сільськогосподарську продукцію встановлюється орендарем на підставі довідки Кіровоградської торгово-промислової палати або Аграрної біржі. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідним актом.

Згідно з п. 4.2. Договору розмір орендної плати становить 1993,00 грн за 1 рік, що становить 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а згідно з п. 4.3. Договору орендна плата вноситься орендарем у такі строки: до 30 грудня кожного року.

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Передача здійснюється в день підписання Договору, а після закінчення дії Договору повертається згідно акту прийому-передачі за ініціативи власника земельної ділянки (п. 6.1. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами (п. 13.1 Договору)

Земельна ділянка вважається переданою орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди відповідно до закону (п. 13.3 Договору).

Реєстрацію права оренди за Договором оренди землі проведено 18.04.2024 (фактично ж, згідно з відповіддю від 19.08.2025 № 1679643 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 22.04.2024).

Відповідно до висновку судового експерта №СЕ-19/112-24/14470-ДД від 30.12.2024, підпис, розташований в розділі «15. РЕКВІЗИТИ СТОРІН» колонки «Підписи сторін» графі «Орендодавець» в Договорі оренди землі від 15 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) на земельну ділянку загальною площею 2 га, кадастровий номер :02:000:5217 строком на 49 (сорок дев`ять) років - нанесений пишучим вузлом кулькової ручки за допомогою технічних прийомів, а саме вірогідніше за все був скопійований шляхом перемальовування на просвіт з підпису-моделі, розташованого на 2-й сторінці паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , або з його технічного зображення.

Згідно з платіжними інструкціями (а. с. 48 - 53) ОСОБА_2 здійснювала на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошові перекази, а саме: платіжна інструкція P24A549528809A20275 від 24.01.2019 - 2000,00 грн; платіжна інструкція P24A650868889A30153 від 13.08.2019 - 1000,00 грн; платіжна інструкція № P24A674673374A19333 від 01.10.2019 - 3000,00 грн; платіжна інструкція № P24A747784282A02992 від 29.03.2020 - 500,00 грн; платіжна інструкція № P24A910526772D44866 від 03.03.2023 - 1005,03 грн; платіжна інструкція № P24AD6221 від 02.03.2024 - 502,51 грн.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У справі № 396/896/24, яка переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_1 , являючись власником земельної ділянки, звернулася до суду за захистом свого права з позовом до ОСОБА_2 , яка користується її земельною ділянкою як орендар на підставі договору від 15.01.2019, з тих підстав, що позивачка не укладала цей договір, а її підпис у договорі підроблений.

З огляду на ці обставини, вона просила суд захистити її порушене право шляхом визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним та витребування від відповідачки земельної ділянки.

Право визначати предмет та підстави позову належить виключно позивачу.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції вказав, що оспорюваний договір оренди землі має ознаки неукладеного так, як підпис на договорі від імені орендодавця нанесений за допомогою технічних прийомів (вірогідно перемальований з підпису-моделі ОСОБА_4 ), а тому не підписаний нею особисто, однак, як вказав суд, це унеможливлює визнання його недійсним, а також з урахуванням того, що він виконувався.

Водночас суд вказав, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту свого права, бо у відносинах, коли земельна ділянка зайнята фактичним користувачем ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом пред`явлення вимоги про повернення такої ділянки.

Колегія суддів апеляційного суду загалом погоджується з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, але вважає висновки суду першої інстанції взаємовиключними.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 тощо).

Кожна з вказаних підстав для відмови в позові є самостійною і достатньою.

Зокрема, неправильно обраний позивачем спосіб захисту зумовлює постановлення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Отже, якщо із наведених підстав позову випливає, що обраний позивачем спосіб захисту права не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню саме з цих підстав незалежно від інших встановлених судом обставин.

Такий висновок ґрунтується на нормах права та практиці їх застосування.

Так за змістом ст. ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: 1) якщо жоден встановлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах; 2) задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його права чин інтересу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області у цій справі № 396/896/24 встановив, що позивачка оспорюваний нею договір оренди землі не підписувала, тобто на час підписання договору, як документа, вона не виявила свою згоду на його укладення.

За таких обставин договір кваліфікується як не укладений (він не створює тих юридичних наслідків, на які передбачені його умовами), тому він не може бути визнаний недійсним.

Цей висновок суду є правильним та випливає зі змісту ст. ст. 203, 215, 229 - 233 ЦК України у який йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі, зокрема, шляхом вчинення підпису на договорі (ст. 207 ЦК України), що, однак, не відповідає його фактичній внутрішній волі.

Навпаки, якщо правочин фактично не вчинений, то й визнати його недійсним неможливо. Не застосовуються до невчиненого правочини й наслідки недійсного правочину.

Оскільки, ОСОБА_1 вбачала порушення свого права на користування власною земельною ділянкою у тому, що її майном користується відповідачка, яка не має на це правових підстав в наслідок неукладеності договору оренди, суд правильно відмовив у позові, оскільки у спірних правовідносинах висунуті нею матеріально-правові вимоги не є тим ефективним способом захисту, який передбачений законом.

Однак, не можна погодитися з місцевим судом, що передбаченим законом способом захисту у такому випадку буде пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки.

Належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22, від 02.06.2025 у справі № 144/1440/22).

Отже, як Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата Касаційного цивільного суду послідовно дотримуються підходу, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

При цьому судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.

Будь-яке інше судове рішення, наприклад, про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку, за змістом п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції не врахував темпоральність висновків Верховного Суду, а також те, що ОСОБА_1 позовної вимоги про визнання відсутнім права оренди ОСОБА_2 не заявляла. Натомість обрані нею способи захисту права на її майно (визнання недійсним договору та витребування земельної ділянки) не є застосовними у спірних правовідносинах з підстав, наведених вище.

Таким чином, з огляду на визначені позивачкою підстави та предмет позову, у позові належить відмовити саме через обрання нею неналежного способу захисту права, не зважаючи на будь-які інші міркування, оскільки за будь-яких обставин цей позов не мав шансу на успіх.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 6 ст. 376 ЦПК України).

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги у тому вигляді, як вони заявлені, задоволенню не підлягають. Проте мотиви рішення суду першої інстанції не можна визнати повністю обґрунтованими і правильними, хоча по суті суд правильно відмовив у позові. Тож, рішення місцевого суду належить змінити, але лише у його мотивувальній частині, що у широкому розумінні треба тлумачити як часткове задоволення апеляційної скарги.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено лише в частині мотивів його суду, то підстав для нового розподілу судових витрат, які понесли сторони у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції немає.

Судові витрати позивачки у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір в сумі 1850,00 грн, а. с. 203) покладається на неї без компенсації.

Відповідач про судові витрати у зв`язку із переглядом справи заяв не подав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Мангул Петро Макарович, задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31.03.2025 змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 25.08.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко