Справа № 502/1671/25
УХВАЛА

27 серпня 2025 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Маслеников О.А.

розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1

до

Громадської організації «ЛУЧ. ЧОРНОМОРКА»

про

стягнення заборгованості з виплати заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся 25.08.2025 р. до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Громадської організації «ЛУЧ. ЧОРНОМОРКА» та просив суд:

1/ зобов`язати відповідача провести нарахування та виплатити позивачу належну при звільненні заробітну плату;

2/ зобов`язати відповідача провести розрахунок та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки з 28 травня 2025 року по день фактичного розрахунку.

25.08.2025 р. матеріали вказаної позовної заяви в порядку ст. 33 ЦПК України передані до провадження судді Кілійського районного суду Одеської області Масленикова О.А.

Ознайомившись зі змістом відповідної позовної заяви, проаналізувавши релевантні положення законодавства, суддя дійшов наступних висновків.

Як зазначено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», - суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме:

-в порушення п. 5 ч. 3 вказаної статті не викладено обставини та не зазначено докази щодо розміру заробітної плати, отримуваної позивачем за відповідним місцем роботи та розміру заборгованості з виплати заробітної плати, або клопотання відповідно до ст. 84 ЦПК України щодо витребування відповідних доказів у відповідача у випадку неможливості самостійного їх подання позивачем;

- в порушення п. 4 ч. 3 вказаної статті позивачем некоректно зазначений зміст позовних вимог за позовом про стягнення заборгованості з заробітної плати, а саме в прохальній частині позову зазначено про зобов`язання відповідача вчинити дії з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, замість вимоги щодо стягнення відповідних сум, оскільки фактично поданий позивачем позов є позовом майнового характеру;

-таким чином, в порушення п. 3 ч. 3 вказаної статті не зазначено ціну позову щодо вимог майнового характеру, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються;

-в порушення п. 6 ч. 3 вказаної статті не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

-в порушення п. 9 ч.3 вказаної статті не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

Крім того, в порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення суми розрахунку при звільненні.

Верховний Суд України у справі № 6-1121цс16 (постанова від 30 листопада 2016 року) зазначив, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. З 01 вересня 2015 року ця категорія учасників справи, що користуються такими пільгами, звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях вимог: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зробила висновок, що розміщення норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України в розділі VII «Оплата праці» є логічно вмотивованим, оскільки ними встановлено відповідальність роботодавців за затримку виплат коштів винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні. Проте таке розташування зазначених норм права не свідчить про належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, враховуючи викладене, від сплати судового збору на всіх стадіях судового розгляду справи на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені позивачі виключно стосовно вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Водночас, за подання позову із іншими ніж ті, що зазначені позовними вимогами, позивач повинен здійснити сплату судового збору.

Виходячи з наведеного, за позовну вимогу майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачу необхідно сплати судовий збір, який відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 1211,20 грн відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» /3028 грн ? 0,4/ ).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не має перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В зв`язку з невідповідністю позову вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, за правилами ч. ч. 1-2 ст. 185 ЦПК України даний позов слід залишити без руху з наданням позивачу строку для приведення позову у відповідність з зазначеними вимогами законодавства.

Керуючись ст. ст. 175, ч. ч. 1-2 ст. 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Громадської організації «ЛУЧ. ЧОРНОМОРКА» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати залишити без руху.

Надати позивачу строк 7 днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі судді.

Роз`яснити позивачу положення ч. 3 ст. 185 ЦПК України згідно яких якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников