Провадження № 22-ц/4808/1345/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мальцева
У Х В А Л А

20 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мальцевої Є.Є.,

суддів Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,

перевіривши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про витребування доказів до пред`явлення позову ,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року в задоволенні заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про витребування доказів до пред`явлення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що слід повернути апеляційну скаргу з таких підстав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Відповідно до частини другоїстатті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбаченихстаттею 353 ЦПК України.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, зокрема щодо призначення експертизи.

Частиною першою статті 353 ЦПК України не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про витребування доказів.

Відповідно до пункту 2 частини першої 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 16 ЦПК України).

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Разом з цим, за змістомстатті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Зі змісту заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду із клопотанням, просив витребувати докази, посилаючись на неможливість самостійно надати такі докази, оскільки вказана у них інформація має статус інформації з обмеженим доступом, надання якої можливо виключно у передбачених законом випадках, в тому числі, на підставі ухвали суду за клопотанням особи про витребування доказів.

Таким чином, метою звернення позивача до суду першої інстанції із клопотанням була неможливість самостійно надати докази, а тому відсутні підстави вважати, що позивач зверталався до суду першої інстанції із клопотанням про забезпечення доказів.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина другастатті 353 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що неможливо припустити, щоб пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободдетально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (справа «Балатський проти України» (BALATSKYY v. UKRAINE), рішення від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України» (SHULGA v. UKRAINE), рішення від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України» (MUSIYENKO v. UKRAINE), рішення від 20 січня 2011 року).

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 61-19138сво18 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, незловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Такого ж висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц.

Верховний Суд виходить з того, що заперечення учасників процесу щодо наявності підстав для витребування доказів мають розглядатися судом при оскарженні рішення, ухваленого по суті спору.

У зв`язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження ухвали про відмову у витребування доказів, підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

З огляду на вищезазначене, ухвала про відмову у витребуванні доказів підлягають оскарженню в апеляційному порядку одночасно з оскарженням рішення суду першої інстанції, ухваленого по суті спору.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятоїстатті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення.

Аналогічні правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду по суті спору ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16 (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18).

В ухвалі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою та запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. UnitedKingdom, заява 8225/78, § 57, від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v.France, заява 29731/96, § 96).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першійстатті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентується процесуальним законом. Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може виступати самостійним об`єктом апеляційного оскарження, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункту 4 частини п`ятоїстатті 357 цього Кодексу. Так, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від29 січня 2020 року у справі № 127/13362/13-ц (провадження 61-14123св19); від 15 квітня 2020 року у справі № 757/30485/19 (провадження 61-3648ск20); від 22 лютого 2021 року у справі № 720/2072/19 (провадження 61-2157ск21).

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 рокупідлягає поверненню апелянту.

Керуючись п.4 ч.5 ст.357, ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 рокуповернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

Л.В.Василишин