ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 761/14995/22

провадження № 61-12695св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державне підприємство «Сетам», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Боднар Денис Володимирович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_15 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Боднара Дениса Володимировича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності в порядку спадкування

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року у складі судді Романишеної І. П., додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М.А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, доповнивши позовні вимоги, просила визнати недійсними електронні торги за номером лота 480853 з реалізації квартири АДРЕСА_1 , проведені 24 червня 2021 року Державним підприємством «Сетам» (далі - ДП «СЕТАМ»), оформлені протоколом електронних торгів № 546179;

визнати недійсним акт про проведені електронні торги, складений 16 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ліліцьким Р. М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2;

визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 23 липня 2021 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А. Є., зареєстроване за № 1218;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте 23 липня 2021 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А. Є.;

визнати за позивачкою в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що 24 червня 2021 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , яке здійснювалося приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ліліцьким Р. М., проведено електронні торги з продажу квартири за вказаною адресою, переможцем торгів визначено відповідача ОСОБА_2 , якому на підставі акта про проведені електронні торги від 16 липня 2021 року видано свідоцтво від 23 липня 2021 року про придбання майна з прилюдних торгів.

При цьому згідно зі свідоцтвом квартира належала боржнику ОСОБА_3 на підставі дубліката договору дарування квартири, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С. В. 21 листопада 2015 року.

Водночас 01 липня 1992 року спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу придбав ОСОБА_5 , після смерті якого її успадкувала дружина ОСОБА_6 . У подальшому, на підставі договору дарування від 13 березня 1998 року, ОСОБА_6 подарувала квартиру старшій дочці, ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка є рідною сестрою ОСОБА_8 , тобто спадкоємцем другої черги за законом і єдиним спадкоємцем.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2016 року позивачці встановлено додатковий строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з цим, постановою П`ятої державної нотаріальної контори від 09 червня 2016 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, оскільки право власності зареєстроване за іншою особою, ОСОБА_3 .

З огляду на вказану обставину позивачка виявила, що на підставі підробленого документа - договору дарування від 03 вересня 1998 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_9 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , яка в подальшому була передарована ОСОБА_3 на підставі договору від 19 лютого 2015 року. Підроблений договір дарування від 03 вересня 1998 року, зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа «Десятинна», є недійсним, оскільки за цим договором вже померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 нібито подарував квартиру неповнолітній на той момент ОСОБА_9 .

З урахуванням вказаних обставин рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року договір дарування від 03 вересня 1998 року визнано недійсним, витребувано спірну квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та скасовано запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Вказане рішення не було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки на спірну квартиру було накладено два арешти за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які позивач була змушена скасовувати в судовому порядку.

Достовірно будучи обізнаним про наявні обтяження на майно, усвідомлюючи, що дійсний власник квартири не може зареєструвати своє право власності на квартиру у зв`язку з арештами, ОСОБА_3 продовжив свій злочинний намір, спрямований на заволодіння квартирою та подальше незаконне відчуження. Так, між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено фіктивний договір позики. ОСОБА_4 розпочав процедуру стягнення суми боргу у порядку виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса. Незважаючи на те, що спірна квартира не належала ОСОБА_3 , а він є лише титульним володільцем на підставі недійсного правочину, судовим рішенням квартиру витребувано з його володіння, приватний виконавець Ліліцький Р. В. на виконання виконавчого напису нотаріуса виставив квартиру на торги, і 24 червня 2021 року її було відчужено.

Таким чином, боржнику у виконавчому провадженні не належала правомочність розпорядження спірним майном і така правомочність не перейшла до приватного виконавця, у зв`язку з чим спірні торги, як такі, що проведені з порушенням закону, мають бути визнані недійсними.

Зважаючи на те, що позивач не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину внаслідок того, що спірне майно зареєстроване на праві власності за іншою особою, а заявлена вимога про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав вимагає визначення юридичної долі майна, вона доповнила предмет спору вимогою про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 23 жовтня 2023 року позов задовольнив частково. Визнав недійсними електронні торги за номером лота 480853 з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , проведені 24 червня 2021 року ДП «СЕТАМ», оформлені протоколом проведення електронних торгів № 546179. Визнав недійсним акт про проведені електронні торги, складений 16 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ліліцьким Р. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Визнав недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (у формі електронних торгів) від 23 липня 2021 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А. Є., зареєстроване за № 1218. Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59435434 від 23 липня 2021 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А. Є. Визнав за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування. У задоволенні позову до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Боднара Д. В. відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд виходив із наявності необхідних умов для визнання недійсними правочинів з приводу придбання спірної квартири з прилюдних торгів, а саме: наявності підстав для визнання торгів недійсними, оскільки реалізована квартира не належала боржнику ОСОБА_3 , а також очевидного порушення права позивача на мирне володіння майном (успадкованою квартирою), тому вимоги про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та акта про проведення електронних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію є належним способом захисту та підлягають задоволенню, що буде відповідати принципу справедливості судового розгляду, оскільки забезпечить ефективний захист та відновлення порушених прав позивача, для захисту яких вона звернулася до суду з цим позовом. Також суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування, що буде справедливим і забезпечить ефективний та належний захист прав позивача на мирне володіння належною їй квартирою.

Шевченківський районний суд міста Києва додатковим рішенням від 09 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат відмовив.

Суд першої інстанції мотивував додаткове рішення тим, що позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_2 , були задоволені в повному обсязі, а тому немає правових підстав для покладення на позивача витрат ОСОБА_2 на правничу допомогуу результаті розгляду цієї цивільної справи.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 07 серпня 2024 року апеляційні скарги ДП «Сетам» та ОСОБА_2 залишив без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У серпні 2024 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року; скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити; скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення про стягнення витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 26 січня 2024 року у справі № 731/90/22, від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц та постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц, від 18 червня 2018 року у справі № 182/8267/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 643/20546/14-ц, від 13 травня 2022 року у справі № 552/4460/20, від 19 травня 2022 року у справі № 636/1853/18, від 25 травня 2022 року у справі № 298/1618/19, від 08 грудня 2022 року у справі № 518/164/20, від 03 листопада 2021 року у справі № 2-2117/2010, від 22 вересня 2022 року у справі № 295/6608/19, від 21 грудня 2022 року у справі № 522/8412/19, від 12 червня 2024 року у справі № 910/20528/21, від 22 квітня 2021 року у справі № 367/3339/17, від 31 липня 2018 року у справі № 372/1488/16-ц.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що у спірному випадку належним способом захисту прав позивачки є вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, а не вимога про визнання торгів недійсними. Також суди не врахували, що вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом заявлені до неналежного відповідача. Крім того, до ОСОБА_2 у цій справі не заявлено будь-яких вимог, за якими він має відповідати, а тому суди безпідставно відмовили йому у стягненні витрат на професійну допомогу.

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Невмержицька І. М. подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними й обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

24 жовтня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що 11 лютого 1998 року державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину ААК № 718645, яким посвідчено, що спадкоємицею ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина, громадянка Канади ОСОБА_6 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 , що належить померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Товарною будівельно-паливною біржею «Українська біржа» 01 липня 1992 року за реєстраційним номером 142, зареєстрованого в Київському міському БТІ 22 липня 1992 року за № НОМЕР_1 .

13 березня 1998 року ОСОБА_6 відчужила цю квартиру ОСОБА_7 (сестрі позивачки) на підставі договору дарування квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим у Торонто, Онтаріо (Канада).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2016 року у справі № 761/12770/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позов задоволено, визначено позивачу додатковий тримісячний строк для подання нею до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті її сестри, ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обчислюється з дня набрання рішенням законної сили.

09 червня 2016 року П`ята київська державна нотаріальна контора прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину - на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що право власності на вказану квартиру зареєстроване за іншою особою.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі № 761/24192/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково, визнано недійсним договір дарування від 03 вересня 1998 року, зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» за реєстраційним номером 4748-А1907, витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , скасовано запис № 8792641 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 червня 2019 року у справі № 668/11503/15-к, у зв`язку з набранням законної сили рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі № 761/24192/16-ц, клопотання ОСОБА_1 задоволено, скасовано арешт квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 08 вересня 2015 року у справі № 668/11011/15-к, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 187 КК України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у справі № 761/25816/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майна позов задоволено; знято арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Савчука К. П. від 16 березня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, номер запису про обтяження 13899696. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що квартира не належить на праві власності ОСОБА_3 , і арешт квартири є перешкодою позивачу в отриманні свідоцтва на спадщину за законом.

На вказане рішення ОСОБА_3 подавав апеляційну скаргу, у відкритті провадження за якою відмовлено ухвалою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 травня 2021 року № 255899102 відомо, що станом на 11 травня 2021 року квартира ОСОБА_1 була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі дубліката договору дарування від 21 листопада 2015 року та перебувала під обтяженнями у вигляді арештів, накладених постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 16 березня 2016 року та ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 08 вересня 2015 року у справі № 668/11011/15-к.

17 лютого 2021 року приватний нотаріус КМНО Чорноног Л. В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 73, яким запропоновано стягувачу ОСОБА_4 звернути стягнення з боржника ОСОБА_3 на суму, яка підлягає стягненню, в розмірі 2 801 700,00 грн, що складається з суми, переданої боржнику ОСОБА_3 за договором позики від 06 лютого 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Чорноног Л. В. за реєстровим номером 64, в розмірі 2 800 000,00 грн, та суми сплачених стягувачем витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 700,00 грн.

На виконання вказаного виконавчого напису приватний нотаріус Ліліцький Р. В. постановою від 11 травня 2021 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_3, а постановою від 14 травня 2021 року наклав арешт на майно боржника, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Заявою від 17 травня 2021 року ОСОБА_3 повідомив приватного виконавця Ліліцького Р. В. про відсутність у нього можливості погасити борг та запропонував погасити його насамперед за рахунок реалізації належної йому на праві власності квартири.

24 травня 2021 року приватний виконавець Ліліцький Р. В. подав до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, у якому боржником є ОСОБА_3 , стягувачем - ОСОБА_4 . Згідно із заявкою майном, переданим на реалізацію, є квартира АДРЕСА_1 , зазначено про наявність чинних обтяжень майна, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 14 травня 2021 року - приватним виконавцем Ліліцьким Р. В., 28 березня 2016 року - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, 26 вересня 2016 року - Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

27 травня 2021 року представник позивача ОСОБА_13 звернулася до приватного виконавця Ліліцького Р. В. із заявою про скасування арешту на квартиру, накладеного 14 травня 2021 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, де стягувачем є ОСОБА_4 , а боржником ОСОБА_3 , з тих підстав, що ОСОБА_3 не був власником цієї квартир, а власником є ОСОБА_1 . С.

Листом від 10 червня 2021 року приватний виконавець Ліліцький Р. В. надав відповідь, що до заяви про зняття арешту з майна не додано відповідного судового рішення про зняття арешту з майна боржника.

31 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного виконавця Ліліцького Р. В. про скасування арешту майна, в якому просила зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця Ліліцького Р. В. від 14 травня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, та подала заяву про забезпечення позову.

24 червня 2021 року ДП «СЕТАМ» провелоо електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , протокол проведення електронних торгів № 546179, переможцем у яких визначено ОСОБА_2

16 липня 2021 року приватний виконавець Ліліцький Р. В. склав акт про проведені електронні торги у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

22 липня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до приватного виконавця Ліліцького Р. В. про повернення виконавчого документа без подальшого виконання.

23 липня 2021 року приватний нотаріус КМНО Юр-Капінос А. Є. видав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (у формі електронних торгів), зареєстроване в реєстрі за № 1218, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , яка раніше належала боржнику ОСОБА_3 на підставі дубліката договору дарування квартири, виданого приватним нотаріусом КМНО Івановою С. В. 21 листопада 2015 року за реєстровим № 3108, право власності згідно з яким було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 лютого 2015 року за номером запису про право власності 8792641.

29 липня 2021 року представник ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського РВ ГУМВС України з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, просила внести до ЄРДР відомості стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного виконавця Ліліцького Р. В. за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, що полягає у вчиненні дій, спрямованих на продаж квартири АДРЕСА_1 , яка їм не належить, фактичний продаж квартири та незаконне отримання коштів від продажу чужого майн).

06 вересня 2021 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з інформацією із сайту Міністерства юстиції України, на якому оприлюднено результати засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10 листопада 2021 року, до приватного виконавця Ліліцького Р. В. застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді припинення діяльності.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 06 грудня 2021 року № 4226/7 припинено діяльність приватного виконавця Ліліцького Р. В., у зв`язку з чим рішенням Ради приватних виконавців України від 14 грудня 2021 року № 39 приватного виконавця Боднара Д. В. призначено тимчасовим приватним виконавцем для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Ліліцького Р. В.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення звертається саме на майно боржника.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 вказано, що, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 вказано, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17.

Згідно з частиною третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати, чи не володіє він цим нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішити питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 та від 05 квітня 2021 року у справі № 741/496/18.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок про те, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними.

У цій справі суди встановили, що спірна квартира станом на день накладення арешту в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, і на день проведення електронних торгів не перебувала у власності боржника, оскільки на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі № 761/24192/16-ц була витребувана з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 . Крім того, було скасовано запис № 8792641 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цю квартиру.

Рішення суду у справі № 761/24192/16-ц шляхом внесення відповідних відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не було виконано, оскільки на квартиру було накладено два арешти за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які позивач була змушена тривалий час скасовувати в судовому порядку, що підтверджується копією ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 05 червня 2019 року у справі № 668/11503/15-к, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у справі № 761/25816/20.

Крім того, з витребуваних матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 відомо, що представник позивача зверталася до приватного виконавця Ліліцького Р. В. із заявою від 27 травня 2021 року за № 75 та повідомляла, що ОСОБА_3 не є законним власником чи добросовісним набувачем квартири, долучивши до матеріалів заяви копію рішення у справі № 761/24192/16-ц, однак на відповідну обставину приватний виконавець Ліліцький Р. В. уваги не звернув та здійснив відповідні заходи стосовно продажу квартири з публічних торгів.

Встановивши, що на електронних торгах, які відбулись 24 червня 2021 року, було відчужене майно, яке не належало боржнику у виконавчому провадженні ОСОБА_3 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів та скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень від 23 липня 2021 року.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку.

Колегія суддів враховує, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

З огляду на це безпідставним є доводи касаційної скарги про те, що належним способом захисту прав позивачки у цій справі, є тільки вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння.

При цьому, спростовуючи доводи скарги щодо неналежного суб`єктного складу, апеляційний суд правильно зазначив, що титульним власником майна, на яке претендує позивачка, є ОСОБА_2 , і між ними виник спір.

З огляду на це апеляційний суд також обґрунтовано відхилив, як взаємопов`язані з цими доводами аргументи ОСОБА_2 про необхідність скасування додаткового рішення через непред`явлення до нього жодних вимог, за якими він має відповідати.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на зазначене оскаржувані судові рішення в частині вирішення вимог позову про визнання недійсними електронних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію, а також додаткове рішення суду першої інстанції, підлягають залишенню без змін.

Водночас Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність задоволення похідних вимог про визнання недійсним акта про проведені електронні торги, складеного 16 липня 2021 року ,та визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (у формі електронних торгів) від 23 липня 2021 року, визнання права власності в порядку спадкування з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) зазначено, що оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити його можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)).

Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пункти 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21)).

Однак суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що вимоги позивача про визнання недійсними акта про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є неналежними (неефективними) способами захисту. Саме з цієї підстави вказані вимоги не підлягали задоволенню.

Не може бути і задоволена вимога про визнання права власності в порядку спадкування на спірну квартиру, оскільки в результаті визнання торгів недійсними і скасування реєстрації права власності та зняття арештів з квартири в інших судових спорах, позивачка не позбавлена прав на оформлення своїх прав на спадкове майно, яке було витребувано на її користь рішенням суду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зазначене оскаржувані судові рішення в частині вирішення цих вимог підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року в частині вирішення вимог позову про визнання недійсним акта про проведені електронні торги, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів і визнання права власності в порядку спадкування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов