Провадження № 2-о/639/145/25 Справа № 639/5631/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Марченко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Василевської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобаварського районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/5631/25

заявник: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

заінтересована особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіна Олена Миколаївна (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 )

про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: Приватний нотаріус ХМНО Рибкіна Олена Миколаївна в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з листопада 2002 року по день смерті останнього, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що він є зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі разом з ОСОБА_1 постійно проживав її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_1 від 14.08.1998 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер.У передбачений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини заявник до нотаріальної контори не звернулася, вважаючи, що як спадкоємець за законом, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини фактично прийняла спадщину.

14 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіної О.М. із заявою, про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 . 16 січня 2025 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіною О.М. було надано лист № 6/02-14 відповідно до якого ОСОБА_1 було роз`яснено про необхідність звернутися до суду для вирішення питання щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Однак, ОСОБА_1 вважає, що в розумінні вимог ст. 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою.

У зв`язку з неможливістю отримати у нотаріуса свідоцтва про спадщину за законом, заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 06.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бубліченко М.В. у судове засідання не з`явилися, представником подано до суду заяву в якій просив розглянути справу без участі заявника та його представника, вимоги заяви підтримали в повному обсязі

Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіна Олена Миколаївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином заявниці, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 28.08.2021 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_1 від 14.08.1998 року вбачається, що ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією довіреності № 246 від 30.04.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепигою Т.В., вбачається, що станом на 30.04.2014 року ОСОБА_2 мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 28.08.2021 року вбачається, що замовником є ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа-роз`яснення від 16.01.2025 року вих. № 6/02-14 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіною О.М. було ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_2 .

Згідно до ст. ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:

а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Отже, перелік допустимих доказів у даному випадку не є вичерпний, а визначається за критерієм достовірності.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Із роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 вбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Установлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

З урахуванням наведеного факти та обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, вимоги заявника ґрунтуються на вимогах закону, не суперечать закону, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є доведеним, тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 141, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус ХМНО Рибкіна Олена Миколаївна, про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , з листопада 2002 року по день смерті останнього, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Заінтересована особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіна Олена Миколаївна (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено 19.08.2025 року.

Суддя В. В. Марченко