УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 372/4154/18

провадження № 61-7831ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стафійчука Владислава Володимировича на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року в справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Стафійчука Владислава Володимировича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним розпорядження в справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними розпорядження та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, та

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати поважними причини пропуску прокурором строку давності для звернення до суду з цим позовом та поновити його;

- визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Обухівської РДА) «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» від 07 квітня 2008 року № 506 в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0047;

- витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0047, яка розташована в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

05 грудня 2019 року рішенням Обухівського районного суду Київської області в задоволені позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовлено.

15 грудня 2020 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу прокуратури Київської області задоволено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Обухівської РДА «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56 громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» від 07 квітня 2008 року № 506 в частині надання в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га, з кадастровим номером :06:014:0047.

Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,12 га, з кадастровим номером :06:014:0047, яка розташована в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Стягнуто з Обухівської РДА, ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір по 4 405,00 грн з кожного.

12 травня 2022 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року в частині позовних вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння скасовано, прийнято в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської РДА, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовлено.

В решті постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року залишено без змін.

У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 - Стафійчук В. В. подав до Київського апеляційного суду заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року та прийняти нову, якою залишити рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року - без задоволення.

Вказував, що Обухівським районним судом Київської області розглядається інша справа № 372/2036/22 за позовом прокурора щодо повернення земельної ділянки. 18 квітня 2023 року заявник отримав копії долучених до неї документів та встановив наявність нововиявлених обставин, які є істотними для розгляду справи № 372/4154/18.

Як на підставу для скасування постанови апеляційного суду посилався на те, що біля спірної земельної ділянки є прибережна зона водного фонду р. Стугна, яка становить 25 метрів (малі річки), а не 100 метрів, як зазначав суд під час ухвалення постанови, ця обставина існувала на час її ухвалення, однак не була відома сторонам у справі.

Відповідні документи не були адресовані ОСОБА_1 , а були предметом переписки між іншими суб`єктами, вказана інформація отримана із кореспонденції між державними установами і не могла бути відома та отримана відповідачкою раніше ніж 31 березня 2023 року або з інших джерел, бо не є загальнодоступною.

Вважає, що вказані обставини є істотними для розгляду справи, врахування таких обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке прийняте.

08 серпня 2023 року постановою Київського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року в частині визнання недійсними розпорядження скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Апеляційну скаргу прокуратури Київської області задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року скасовано в частині позовних вимог про визнання недійсним розпорядження та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

19 червня 2024 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

20 травня 2025 року ухвалою Київського апеляційного суду в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Стафійчука В. В. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним розпорядження в цивільній справі за апеляційною скаргою прокуратури Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року в справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними розпорядження та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння відмовлено.

Постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виснував, що наведені в заяві ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки:

- вказана інформація є публічною, загальновідомою та розміщеною на офіційних державних онлайн-ресурсах та в широкому колі наукових, картографічних, публіцистичних матеріалів, у зв`язку з чим могла бути відомою усім учасникам справи, зокрема, заявниці;

- зазначені обставини існували на час розгляду справи і заявниця, за умови належної реалізації своїх процесуальних прав, під час розгляду справи не була позбавлена можливості отримати зазначену інформацію;

- обставини, які заявниця вважає нововиявленими, могли бути їй відомі під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги прокуратури Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року.

Зазначені обставини не спростовують факти, що були покладені в основу судового рішення, та не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні, а також фактично зводяться до незгоди заявника з прийнятими судовими рішеннями в цій справі.

У червні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стафійчук В. В.звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року в справі № 372/4154/18, скасувати постанову та ухвалити нове судове рішення, яким залишити без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року в справі № 372/4154/18, апеляційну скаргу прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року - без задоволення.

Згідно з частиною третьою Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09 квітня 2025 року, частини восьмої статті 261, пунктів першого, другого частини третьої статті 388 Цивільного кодексу України, частини першої статті другої, частини другої статті другої, пункту четвертого частини п`ятої статті 12, частини третьої статті 89, пункту другого частини першої статті 260, частини першої, другої, третьої, п`ятої статті 263, частини першої статті 367, частини другої статті 429 ЦПК України, частини першої статті 2, частини першої статті 7, частини другої статті 9, пункту першого частини 7 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Апеляційним судом не вмотивовано відхилено докази, додані до клопотання про приєднання доказів від 06 серпня 2024 року, та не зазначено в оскаржуваній ухвалі. Неправильно встановлена обставина, а саме надано неправильне визначення нововиявлених обставин у справі, зазначено, що інформація щодо нововиявлених обставин є загальновідомою.

Суд апеляційної інстанції невірно застосував висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 04 травня 2022 року в справі № 372/4153/18, від 07 грудня 2022 року в справі № 372/4153/18.

Також не застосовано висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року в справі № 910/11027/18.

Верховний Суд висновує про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, з огляду на таке.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України встановлено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) вказано, що: «Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункт 26)).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (див. зазначену постанову у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)).

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року в справі № 761/11351/16-ц (провадження № 61-38347св18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 299/883/17 (провадження № 61-7687св22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2024 року в справі № 752/21538/20 (провадження № 61-5221св24)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Апеляційним судом встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56 громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» затверджено проєкт із землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, зокрема ОСОБА_2 , площею 0,12 га, за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано йому у власність земельну ділянку.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 ОСОБА_2 21 травня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 217228, площею 0,12 га, з кадастровим номером :06:014:0047, що розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва.

24 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_2 , відчужив ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,12 га, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області, з кадастровим номером :06:014:0047, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н. Р. та зареєстрований в реєстрі за № 4571.

04 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_1 земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський р-н, м. Українка, кадастровий номер :06:014:0047. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П. та зареєстрований в реєстрі за № 1021.

Згідно з інформацією Центральної геофізичної обсерваторії ім. Бориса Срезневського від 07 листопада 2018 року № 17-08/2223 водний об`єкт, розташований поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером: :06:014:0047 - це природний водний об`єкт - затока річки Дніпро, яка утворилась після заповнення Канівського водосховища як затоплення низинних ділянок заплави Дніпра і гирлової частини річки Стугна.

Згідно з листом Київського державного підприємства «Київгеоінформатика» від 09 листопада 2018 року № 01-01/268 земельні ділянки, зокрема земельна ділянка, площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:014:0047, повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу затоки Канівського водосховища на річці Дніпро, яка утворилася в результаті затоплення низинних ділянок заплави річки Дніпро та гирлової частини річки Стугна.

Виснував, що, задовольняючи позовні вимоги в справі про визнання недійсним розпорядження, з яким погодився й суд касаційної інстанції, апеляційний суд керувався тим, що оскаржуване розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56 громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га, з кадастровим номером :06:014:0047 прийнято всупереч вимогам Земельного кодексу України, з огляду на те, що на його підставі відбулась незаконна передача земель водного фонду, а саме 100-метрової прибережної захисної смуги затоки Канівського водосховища на р. Дніпро.

Апеляційний суд зазначив, що, звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним розпорядження, представник ОСОБА_1 - Стафійчук В. В. посилався на те, що біля спірної земельної ділянки є прибережна зона водного фонду р. Стугна (мала річка), яка становить 25 метрів (малі річки), а не 100 метрів, як виснував суд під час ухвалення постанови.

Заявник вказував, що на час розгляду справи вказана обставина не могла бути відомою ні ОСОБА_1 , ні суду, оскільки докази на підтвердження факту належності р. Стугна до малих річок та визначення навколо неї захисної смуги були подані в іншій справі № 372/2036/22 за позовом прокурора щодо повернення земельної ділянки, з якою він ознайомився лише 31 березня 2023 року.

Після цього заявник отримав докази, які підтверджують, що р. Стугна є окремим водним об`єктом, малою річкою, навколо якої встановлюється прибережна захисна смуга шириною у 25 метрів, зокрема: повідомлення від 05 січня 2021 року № 01-12/9 Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра, повідомлення від 11 січня 2021 року № 11-21/71/02/31.03-2021 Київської обласної державної адміністрації, повідомлення від 15 лютого 2023 року № 22-31.02.01-2023 Департаменту містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації.

Однак суд апеляційної інстанції виснував, що наведені в заяві ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки:

- вказана інформація є публічною, загальновідомою та розміщеною на офіційних державних онлайн-ресурсах та в широкому колі наукових, картографічних, публіцистичних матеріалів, у зв`язку з чим могла бути відомою усім учасникам справи, зокрема, заявниці;

- зазначені обставини існували на час розгляду справи і заявниця, за умови належної реалізації своїх процесуальних прав, в ході розгляду справи не була позбавлена можливості отримати зазначену інформацію;

- обставини, які заявниця вважає нововиявленими, могли бути їй відомі під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги прокуратури Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року.

Суд встановив, що зазначені обставини не спростовують факти, що були покладені в основу судового рішення, та не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні, фактично зводяться до незгоди заявника з прийнятими судовими рішеннями в цій справі, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року та залишив її без змін.

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими, апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду та постановах Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, необґрунтовані, оскільки не свідчать про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права та незгоди з судовим рішенням, висновків суду не спростовують, на його законність і обґрунтованість не впливають, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

За результатами оцінки доводів касаційної скарги та змісту оскарженого судового рішення, не виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Правильність застосування судом апеляційної інстанції статті 423 ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Стафійчука В. В. на ухвалу суду апеляційної інстанції, якоювідмовлено в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, є необґрунтованою.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стафійчука Владислава Володимировича на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року в справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Стафійчука Владислава Володимировича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним розпорядження в справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними розпорядження та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров