ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5861/22Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/568/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Костіва О.З., Хоми М.В.

за участю секретаря - Гичко К.С,

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/5861/22 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року (ухвалені суддею Дзюбичем В.Л.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 607/5861/22 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» та захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката Тарнавського В.Б. задоволено частково. Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2023 року скасовано в частині вирішення цивільних позовів і направлено в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства .

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, відповідача звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 рік іспитового строку.

Зазначав, що внаслідок неправомірних дій зі сторони відповідача ОСОБА_4 31.12.2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої його здоров`ю та майну була завдана шкода.

Зокрема, з висновку експерта № СЕ-19/120-21/380-АВ (експертиза проведена в рамках кримінального провадження) вбачається, що сума матеріальних збитків через пошкодження належного йому автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, склала 278 223,10 грн.

Окрім цього, вартість перевезення автомобіля після ДТП, становила 1 200 грн..

Наголошував, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ПАТ НАСК Оранта), згідно з полісом № АР 8812313, ліміт відшкодування - 130 000 грн.. Страхове відшкодування по теперішній час не виплачене.

На підставі наведеного просив:

1. Стягнути із ПАТ HACK Оранта на його користь 130 000 грн. страхового відшкодування, матеріальних витрат, які завдані вчиненням кримінального правопорушення та 6 500 грн. моральної шкоди.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на його користь 149 423,10 грн. матеріальної шкоди, яка завдана кримінальним правопорушенням.

3. Стягнути судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, відповідача звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 рік іспитового строку.

Наголошувала, що внаслідок неправомірних дій водія ОСОБА_1 , пов`язаних зі спричиненням ДТП, її здоров`ю була задана шкода, а саме тілесні ушкодження, які за ступнем тяжкості належить до категорії середнього ступеня за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Окрім цього, для відновлення свого стану здоров`я відповідачкою було понесено ряд витрат на медичну техніку та медикаменти, у зв`язку з чим, завдано матеріальну шкоду в розмірі 9 721, 55 грн..

Вказувала, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована в ПАТ «HACK «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим, у неї є всі підстави для відновлення свого порушеного права, отримання грошової компенсації за спричинену їй шкоду у вигляді страхового відшкодування від ПАТ «HACK «Оранта».

Звертала увагу, що відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що у даному випадку має становила 487 грн..

На підставі наведеного просила:

1. Стягнути із ПАТ HACK Оранта на її користь 9 721, 55 грн. страхового відшкодування, витрат понесених у зв`язку з лікуванням, які завдані вчиненням кримінального правопорушення.

2. Стягнути із ПАТ HACK Оранта на її користь 487 грн. страхового відшкодування, моральної шкоди, яка завдана вчиненням кримінального правопорушення.

3. Стягнути судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 130 000 гривень страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 149 423 гривень 10 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зобов`язано ОСОБА_2 передати залишки транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN GOLF» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» в дохід держави 1 300 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1 494, 23 гривень судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задоволено в повному обсязі.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 9 721 гривень 55 копійок страхового відшкодування витрат понесених, у зв`язку із лікуванням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 487 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» на дохід держави 992,40 гривень судового збору.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року заяву представника позивачів адвоката Сампари Надії Миронівни про ухвалення додаткового рішення, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 5 000 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 5 000 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволені його позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції допустив порушення ч. 2 ст. 264 ЦПК України, оскільки в позовних вимогах ОСОБА_2 щодо передачі залишків транспортного засобу «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 не зазначалося такої вимоги і відповідно суд першої інстанції не повинен був вирішувати дане питання з власної ініціативи.

Наголошує, що він не заявляв клопотання про передачу йому залишків транспортного засобу «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , або намір отримати такі залишки, а навпаки, заперечував проти цього.

Акцентує увагу на те, що однією з підстав для скасування вироку Тернопільського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 року у відповідній частині стало те, що в матеріалах справи була відсутня оцінка вартості залишків належного ОСОБА_2 транспортного засобу.

Стверджує, що суд першої інстанції допустив порушення принципу змагальності сторін, оскільки фактично поклав обов?язок доведення розміру заявлених позовних вимог ОСОБА_2 на нього, як відповідача.

Зазначає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Таким чином, відповідно до висновку, що міститься у п. 1.7 Висновку експерта № СЕ-19/120-21/380-АВ, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу і втрати товарної вартості дорівнює 308 870,49 грн., а ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Golf», який належить позивачу, становить 278 223,10 грн., що в даному випадку відновлення автомобіля є економічно недоцільним.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ «HACK «Оранта» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Зазначає, що відновлення автомобіля позивача є економічно недоцільним, оскільки перевищує вартість самого автомобіля згідно з висновку експерта № СЕ-19/120-21/380-АВ у якому зазначено, що вартість матеріального збитку нанесеного майну складає 278 223,10 грн., а вартість його відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ становить 308 870,49 грн..

Акцентує увагу, що ОСОБА_2 не було надано доказів на підтвердження вартості транспортного засобу після ДТП та відповідно не встановлена різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що безпосередньо впливає на розрахунок суми збитку.

Вказує, що під час розгляду справи позивач та його представник не долучали до матеріалів справи жодних звітів про оцінку майна та/або експертного висновку щодо визначення вартості залишків автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 після ДТП. Також під час слухання справи ні позивач, а ні їх представник не подавали до суду клопотань щодо проведення такої експертизи.

Наголошує, що порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на момент укладення полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, з наданих суду доказів відповідач вбачає, що автомобіль марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 є фізично знищеним, оскільки витрати на відновлення автомобіля перевищують ринкову вартість непошкодженого транспортного засобу до ДТП, у зв`язку з чим, витрати, які підлягають відшкодуванню мають бути розраховані відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 понесених витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким у задоволені заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Звертає увагу, що долучені до заяви докази щодо понесених витрат на правничу допомогу є неприпустимі на думку відповідача, оскільки ні в договорах про надання правової допомоги, а ні у зазначених актах про надання правової допомоги сторонами не погоджувалася вартість однієї години роботи адвокатського об?єднання, що позбавляє суд можливості встановити реальну вартість наданих послуг.

Наголошує, що обсяг правничої допомоги, який заявлено позивачами у частині участі в судових засіданнях адвоката Сампари Н.М. не відповідає заявленому обсягу та розміру, оскільки ряд зазначених нею засідань не відбулися або ніхто не з`явився на слухання справи, що підтверджується протоколами судових засідань.

Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2024 року у справі № 161/629/23 (провадження № 61-17343св23), де суд зробив висновок про те, що підтвердження складу та розміру витрат на правову допомогу, суду повинні бути надані договорі про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У червні 2025 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Сампара Н.М. подала до Тернопільського апеляційного суду відзиви на апеляційні скарги ПАТ «HACK «Оранта», ОСОБА_1 , в яких просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду залишити без змін.

Вказувала, що твердження в апеляційній скарзі про те, що завдану майнову шкоду потрібно відшкодовувати з урахуванням повної вартості знищеного автомобіля без урахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу є таким, що спрямоване на введення суд в оману та здійснення підміни понять, у зв`язку з тим, що висновком експерта № CE - 19/120-21/380-AB від 12 січня 2021 року, вартість матеріального збитку завданого в результаті пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 була встановлена експертом, у розмірі 278 223,10 грн..

Акцентує увагу, що твердження відповідача про те, що зі сторони позивачів не було заявлено клопотання про дослідження вартості залишків пошкодженого автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_4 є невірним на переконання позивача, оскільки адвокатом Сампарою Н.М. було заявлено до суду першої інстанції клопотання щодо проведення такого експертного дослідження за ініціативи суду, оскільки цивільний позов був пред`явлений в рамках кримінального провадження і її довіритель, як потерпілий, звільнений від таких витрат, тобто адвокат клопотав, щоб суд з власної ініціативи призначив та оплатив за рахунок держави експертизу у справі, оскільки у позивача відсутні можливості нести додаткові витрати по ній. Однак, суд відмовив у задоволенні даного клопотання та роз`яснив можливість проведення такої експертизи за бажанням та проведенням оплати відповідачем, як винуватцем ДТП та особою, яка засуджена в кримінальному провадженні.

Разом з тим, представник позивача зазначає, що жоден з відповідачів не звертався до суду із клопотанням щодо проведення експертного дослідження вартості залишків пошкодженого автомобіля. Даний факт свідчить про те, що вони не виявили готовності взяти на себе додаткові витрати щодо проведення експертного дослідження.

Наголошує, що з метою дотримання справедливості після отримання ОСОБА_2 повного відшкодування завданої шкоди відповідачем, він не заперечує щодо передачі залишків пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 , оскільки вони становлять певну цінність і весь час перебувають на спец майданчику поліції, оскільки арештовані слідчим в рамках кримінального провадження.

Зазначає, що доводи у апеляційній скарзі про те, що потерпіла особа має довести розмір завданої шкоди належними доказами є голослівними і не мають жодного змісту та значення, оскільки зі сторони позивачів було подано до суду висновок експерта № CE-19/120-21/380- AВ від 12 січня 2021 року з якого вбачається, що транспортний засіб «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 є фізично знищеним. Також до суду було подано акт виконаних робіт № 234 від 31 грудня 2020 року, замовником якого є ОСОБА_2 , найменування робіт є перевезення автомобіля «Volkswagen Golf» після ДТП.

Таким чином, в матеріалах справи є достатньо доказів про те, що відповідачем завдана матеріальна шкода у розмірі 279 423.10 грн..

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Тарнавський В.Б. апеляційну скаргу в її межах підтримав, посилаючись на доводи викладені у ній.

У судовому засіданні представник ПАТ «HACK «Оранта» - адвокат Баран В.В. апеляційну скаргу в її межах підтримав, посилаючись на доводи викладені у ній.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Сампара Н.М. проти доводів апеляційної скарги заперечила, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_2 , тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 рік іспитового строку.

Зобов`язано ОСОБА_1 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «НАСК Оранта» в користь ОСОБА_3 майнову шкоди у зв`язку з лікуванням в розмірі 9 721,55 грн.; на відшкодування моральної шкоди 487 грн; понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «НАСК Оранта» в користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальних витрат 130 000 грн, моральної шкоди 6 500 грн, витрат на правову допомогу 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 , матеріальну шкоду в розмірі 149 423,10 грн, моральну шкоду в розмірі 300 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Речові докази:

-автомобіль марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_5 , який знаходиться на спец майданчику ГУНП в Тернопільській області (вул.Бережанська, 44б в м.Тернополі) повернути законному володільцю, після набрання вироку законної сили;

-два номерні знаки НОМЕР_5 , які поміщено в сейф пакет KIV6114392 та знаходяться, згідно квитанції №223 від 24.05.2021 в камері зберігання речових доказів ВП№4 (м.Збараж) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області повернути законному володільцю, після набрання вироку законної сили;

-автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_6 , який знаходиться на спец майданчику ГУНП в Тернопільській області (вул.Бережанська, 44б в м.Тернополі) повернути законному володільцю, після набрання вироку законної сили;

-автомобіль марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_4 , який знаходиться на спец майданчику ГУНП в Тернопільській області (вул.Бережанська, 44б в м.Тернополі) повернути законному володільцю, після набрання вироку законної сили;

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.01.2021 (№607/226/21) на автомобіль марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_5 та номерні знаки НОМЕР_5 , після набрання вироку законної сили.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.01.2021 (№607/228/21) на автомобіль марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_4 , після набрання вироку законної сили.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.01.2021 (№607/224/21) на автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_6 , після набрання вироку законної сили.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_1 процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи від 26.11.2021 №СЕ-19/120-21/11507-ІТ в розмірі 4 118,88 грн, судової автотоварознавчої експертизи від 12.02.2021 №СЕ-19/120-21/380-АВ в розмірі 1 634,50 грн, судової автотехнічної експертизи від 16.01.2021 №СЕ-19/120-21/379-ІТ в розмірі 980,70 грн, судової автотехнічної експертизи від 15.01.2021 №СЕ-19/120-21/378-ІТ в розмірі 980,70 грн, судової автотехнічної експертизи від 18.01.2021 №СЕ-19/120-21/377-ІТ в розмірі 980,70 грн, судової автотоварознавчої експертизи від 15.02.2021 №СЕ-19/120-21/381-АВ в розмірі 1 634,50 грн, судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/120-21/730-АВ від 09.03.2021 в розмірі 2 615,20 грн, судової транспортно-трасологічної експертизи від 20.01.2021 №СЕ-19/120-21/367-ІТ в розмірі 2 288,30 грн, судової транспортно-трасологічної експертизи від 19.01.2021 №СЕ-19/120-21/370-ІТ в розмірі 2 615,20 грн, всього на загальну суму 17848,68 грн в дохід держави.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта та захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Тарнавського В.Б. задоволено частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 року в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 року скасувано і направлено на новий розгляд в суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства в частині вирішення цивільних позовів:

ОСОБА_7 до ПАТ «НАСК Оранта» про стягнення страхового відшкодування витрат, понесених у зв`язку з лікуванням в розмірі 117 614,20 грн, страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 880,71 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн;

ОСОБА_3 до ПАТ «НАСК Оранта» про стягнення страхового відшкодування витрат, понесених у зв`язку з лікуванням в розмірі 9721,55 грн, страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 487 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_2 до ПАТ «НАСК Оранта» про стягнення страхового відшкодування матеріальних витрат в розмірі 130 000 грн, страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 6500 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

ОСОБА_8 до ПАТ «НАСК Оранта» про стягнення страхового відшкодування матеріальних витрат в розмірі 130 000 грн;

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 149 423,10 грн;

ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 178 538,49 грн.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 року скасувано в частині повернення законним володільцям:

- автомобіля марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_5 , який знаходиться на спец майданчику ГУНП в Тернопільській області (вул.Бережанська, 44б в м.Тернополі);

- двох номерних знаків НОМЕР_5 , які поміщено в сейф пакет KIV6114392 та знаходяться, згідно квитанції №223 від 24.05.2021 в камері зберігання речових доказів ВП№4 (м.Збараж) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області;

- автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_6 , який знаходиться на спец майданчику ГУНП в Тернопільській області (вул.Бережанська, 44б в м.Тернополі);

- автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_4 , який знаходиться на спец майданчику ГУНП в Тернопільській області (вул.Бережанська, 44б в м.Тернополі).

До вирішення в порядку цивільного судочинства вказаних цивільних позовів ОСОБА_2 і ОСОБА_8 про відшкодування ОСОБА_1 і ПАТ «НАСК Оранта» матеріальної шкоди залишено без змін:

- арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.01.2021 (№607/226/21) на автомобіль марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_5 та номерні знаки НОМЕР_5 ;

- арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.01.2021 (№607/228/21) на автомобіль марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_4 ;

- арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.01.2021 (№607/224/21) на автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_6 .

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

Згідно полісу № АР8812313 вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПАТ «НАСК Оранта». Дана дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність. За полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР8812313, останній укладений на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вказаного Полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю 260 000 грн; за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн.

Висновком, проведеної судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/120-20/380-АВ від 12.02.2021, встановлено, що вартість матеріального збитку завданого в результаті пошкодження автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF» реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 278 223,10 грн., а вартість його відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей КТ складає 308 870,49 грн..

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , які були пред`явлені ним в рамках кримінального провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заподіяна злочином шкода повинна бути відшкодована позивачу у повному обсязі, а за відсутності даних про вартість залишків автомобіля, але наявності згоди позивача на передачу цих залишків відповідачу, суд вважав, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути різницю між 279 423,10 грн. (вартість автомобіля до ДТП 278 223,10 грн. та 1 200 грн. витрат пов`язаних із перевезенням автомобіля) та страховим відшкодуванням, яке підлягає стягненню із ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в розмірі 130 000,00 грн., згідно умов договору страхування, що становить суму 149 423,10 грн..

Окрім того, суд зазначив, що шкода завдана ОСОБА_2 , як власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31 грудня 2020 року не відшкодована, тому у страховика (в даному випадку ПАТ «НАСК Оранта») виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме в розмірі 130000 гривень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Частина 1 статті 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Колегія суддів звертає увагу, що у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів правовідносини регулюються Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

В апеляційних скаргах представники відповідачів посилаться на те, що суд безпідставно стягнув з них на користь ОСОБА_2 повну вартість фізично знищеного автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, тоді як у цьому випадку страхова компанія та ОСОБА_1 повинні відшкодувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Однак ці доводи є невірними на переконання колегії суддів з огляду на наступне.

Визначаючи розмір завданої потерпілій особі майнову шкоду, суд дослідив висновок судової експертизи від 12 січня 2021 року № СЕ19/120-21/380-АВ, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Golf реєстраційний номер НОМЕР_4 , відповідає його ринковій вартості до моменту пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди і становить 278 223,10 грн, а мінімальна вартість відновлювального ремонту становить 308 870,49 грн, тому його проведення є технічно й економічно недоцільним. Водночас визначити вартість цього автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням наявних пошкоджень не виявилося можливим. Жодних даних, які би свідчили про неналежність та недопустимість цього висновку експерта, за матеріалами справи не встановлено та представниками відповідачів не заперечувався даний висновок.

Зважаючи на те, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля Volkswagen Golf перевищують вартість цього транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції підсумував, що цей транспортний засіб є фізично знищеним, оскільки його відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим. Тому, суд дійшов до правильного висновку, що майнова шкода, завдана потерпілому унаслідок пошкодження транспортного засобу, відповідає його вартості до моменту дорожньо-транспортної пригоди і становить 278 223,10 грн.

Згідно з полісом № АР8812313 у разі настання страхового випадку ліміт відповідальності ПАТ НАСК Оранта за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн. З урахуванням того, що розмір заподіяної майнової шкоди перевищує зазначений ліміт, тому суд правильно ухвалив рішення у цій частині та стягнув з ПАТ НАСК Оранта майнову шкоду в розмірі 130 000 грн..

Що стосується стягнення майнової шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що була завдана внаслідок протиправної діяльності, то колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром суми відшкодування, а саме 148 223,10 грн. майнової шкоди та 1 200 грн. за перевезення автомобіля позивача після ДТП.

Крім того, відповідно до усталеної судової практики щодо розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, суд, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, визначити вартість залишків транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди судом не виявилося можливим. Натомість жодних інших доказів на підтвердження вартості автомобіля Volkswagen Golf після дорожньо-транспортної пригоди представники відповідача й інші учасники судового провадження до судів першої та апеляційної інстанцій не подавали, а також вони не порушували перед судом питання про необхідність її визначення. Тому немає підстав вважати незаконним рішення суду першої інстанції про передачу залишків транспортного засобу ОСОБА_1 , адже такий спосіб є шляхом фактичної передачі його особі, відповідальній за відшкодування завданої майнової шкоди.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що цивільні позови були пред`явлені потерпілими (позивачами) в рамках кримінального провадження, в якому вони звільняються від витрат по проведенню експертиз; дані позови не були вирішені під час ухвалення вироку суду, а передані для вирішення в порядку цивільного судочинства колегія суддів вважає, що рішення суду, з урахуванням основних положень про докази, не суперечить позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20, про те, що у випадку економічної необґрунтованості ремонту транспортного засобу він вважається фізично знищеним, а відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному у ст. 30 Закону № 1961-IV, згідно якого позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, що відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, судом встановлено, що представником позивача - адвокатом Сампарою Н.М. було надано докази на підтвердження понесених судових витрат, а саме: договір №б/н про надання правової допомоги від 02 жовтня 2023 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Захист права» та ОСОБА_9 ; Акт виконаних робіт від 27 березня 2025 року за договором про надання правової допомоги.

Згідно акту виконаних робіт від 27 березня 2025 року за вказаним договором, складеного та підписаного сторонами, адвокатське об`єднання Захист права в особі адвоката Сампари Н.М. передало, а Клієнт ОСОБА_2 отримав правову допомогу в наступному обсязі: детальне обговорення, аналіз проблеми, консультація клієнта, аналіз судової практики, зібрання доказів вартість послуги 1 000 грн.; написання позовної заяви вартість послуги 3 000 грн.; написання відповіді на відзив вартість послуги 2 000 грн.; участь у судових засіданнях: 07.12.2023; 11.01.2024; 11.03.2024; 09.04.2024; 08.05.2024; 27.05.2024; 04.06.2024; 24.07.2024; 29.10.2024; 06.02.2025; 04.03.2025; 24.03.2025 12 000 грн..

Дослідивши заяву представника позивача про розподіл судових витрат, та вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлені до стягнення з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати мають характеру необхідних, неминучих, а також відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, та не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду першої інстанції.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.