Справа № 147/1205/25
Провадження № 2/147/471/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

у липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить:

1/ визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на: 1/2 частку земельної ділянки площею 0, 1500 га в межах згідно з планом, кадастровий №:02:008:0076, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0, 0833 га в межах згідно з планом, кадастровий №:02:008:0077, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку житлового будинку загальною площею 53, 5 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2/ визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на: 1/2 частку земельної ділянки площею 0, 1500 га в межах згідно з планом, кадастровий № :02:008:0076, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0, 0833 га в межах згідно з планом, кадастровий № :02:008:0077, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку житлового будинку загальною площею 85,1 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що 29.06.2013 сторони уклали шлюб, про що Відділом ДРАЦС РС по Тростянецькому району Тростянецького МРУЮ у Вінницькій області було зроблено актовий запис № 30. Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки стосунки між сторонами погіршились, позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.09.2023 у справі № 147/1062/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб розірвано.

Під час тривалого перебування у зареєстрованому шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність майно, зокрема: земельну ділянку площею 0,1500 га кадастровий №:02:008:0076, право власності набуте на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок від 15.09.2020; земельну ділянку площею 0,0833 га, кадастровий №:02:008:0077, право власності набуте на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок від 15.09.2020; житловий будинок загальною площею 85,1 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності набуто на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2020. Право власності на вказані об`єкти нерухомого майна було зареєстровано за відповідачем.

Оскільки сторонам не вдалося досягти домовленості щодо поділу майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, позивач змушена звернутись до суду із даним позовом та просила здійснити поділ майна подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку майна, спільно набутого сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Ухвалою судді від 14 липня 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

28 липня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов. В якому він зазначив, що позов в частині поділу майна визнає. Однак заперечує щодо розподілу судових витрат та стягнення з нього понесених позивачем судових витрат.

07 серпня 2025 року представником відповідача адвокатом Бодачевською М.В. подано до суду заяву, в якій вона просить прийняти визнання ОСОБА_2 позову про поділ майна подружжя. Справу розглянути без участі відповідача та його представника. Поданий ОСОБА_2 відзив не брати до уваги.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася.

26.08.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» подано до суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі позивача та її представника. Просить прийняти заяву відповідача про визнання позову, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити, вирішивши питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, через канцелярію суду 27.08.2025 подав заяву про те, що позов визнає повністю, просить розглянути справу без його участі, застосувати ст. 142 ЦПК України та стягнути з нього лише 50% судового збору на користь відповідача.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зіст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що з 29 червня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) перебували в зареєстрораному шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.11).

В період шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.09.2015 (а.с.12).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.09.2023 у справі №147/1062/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 13.10.2023 (а.с.13-15).

Нормами ч.1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

15 вересня 2020 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок серії НОН №526339, було придбано у власність земельну ділянку кадастровий номер :02:008:0076 площею 0,1500 га, та земельну ділянку кадастровий номер :02:008:0077 площею 0,0833 га. Договір зареєстрований в реєстрі за №650 (а.с.16-17).

Також 15.09.2020 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2020 зареєстрованого в реєстрі за №649 було набуто у власність житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 85,1 кв.м, житлова площа 53,5 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18-19).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормати Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1, ч.3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 63 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 546/912/16-ц від 24.01.2020 зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Та якщо заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до абз.1, 2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що придбане відповідачем ОСОБА_2 майно, а саме житлового будинку загальною площею 85,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельних ділянок кадастровий номер :02:008:0076 площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:008:0077 площею 0,0833 га в період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , а отже таке є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, самим відповідачем визнано даний факт та не заперечується щодо його поділу.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З огляду на вказане, оскільки у даному випадку належне сторонам нерухоме майно було придбане сторонами за спільні кошти під час їх перебування у шлюбі, що не оспорюється сторонами, отже є спільним сумісним майном подружжя в розумінні ст. 60 СК України, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя зареєстроване право власності на таке майно.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на наведене та з урахуванням визнання позову відповідачем, що не суперечить нормам закону та інтересам сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена у ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до квитанції №BU55-M6S6-3UEE від 09.07.2025 позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1720,00 грн (а.с. 7).

З огляду на викладене, необхідно повернути на користь позивача з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 860,00 грн, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 860,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на:

1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0076, площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0077, площею 0,0833 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 85,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на:

1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0076, площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0077, площею 0,0833 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 85,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 860,00 грн (вісімсот шістдесят гривень 00 коп.).

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого за квитанцією №BU55-M6S6-3UEE від 09.07.2025, що становить 860,00 грн (вісімсот шістдесят гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 27 серпня 2025 року.

Суддя А.М. Мудрак