Справа № 462/9312/24
Провадження № 6/461/175/25
УХВАЛА

25.08.2025 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Мироненко Л.Д.

секретаря судового засідання Курилюк А.І.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Золотухіна О.О.

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», заінтересовані особи ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Галицького районного суду міста Львова частково були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення заборгованості за електричну енергію, пені. На його користь заборгованість за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» в розмірі 90562 (дев`яносто тисяч п`ятсот шістдесят дві) грн. 51 коп. без вирахування обов`язкових зборів та платежів, судовий збір в розмірі 931 грн. 21 коп та 6000 (шість тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На виконання вказаного рішення сторона позивача отримала виконавчий лист за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» добровільно здійснило перерахування грошових коштів ОСОБА_2 з вирахуванням обов*язкових платежів ПДФО та військового збору, які як податковим агентом оплачено в дохід бюджету за ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що 28 травня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» у повному обсязі виконало рішення суду ще до видачі виконавчого листа. У зв*язку із зазначеним, просить визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 категорично заперечував проти задоволення заяви, оскільки позивач не отримав всіх грошових сум за рішенням суду. Вважає, що дії товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» по утриманню податків з судових витрат не грунтуються на приписах діючого законодавства, так як судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу не є доходами, а компенсацією матеріальних витрат позивача і не підлягають оподаткуванню, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013від 26.06.2013року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення в тому числі на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Згідно з положеннями ст. 432 ЦПК України, суд, визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

За змістом норми ст.432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

При цьому словосполучення «або з інших причин», застосоване у гіпотезі ч. 2 ст. 432 ЦПК України, не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Саме такі роз`яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Згідно матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» платіжними інструкціями перерахувало позивачу ОСОБА_2 кошти за розрахункові періоди:

- липень 2024 р. (доплата за липень 2024 року), серпень 2024 року, вересень 2024 року, жовтень 2024 року з вирахуванням обов`язкових платежів - ПДФО та військового збору, які ТОВ «Львівенергозбут» як податковим агентом оплачено в дохід бюджету 29.08.2024, 27.09.2024, 29.10.2024, 26.11.2024 за ОСОБА_2 ), а саме:

-12 974, 80 грн. за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» доплата за липень 2024 року згідно платіжної інструкції №366095 від 28 травня 2025 року з призначенням платежу: Дог№ від 23.07.2024 За альтерн.е/е ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , без ПДВ. Податки сплачено 29.08.2024;

-27 014, 97 грн. за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» оплата за серпень 2024 року згідно платіжної інструкції №366096 від 28 травня 2025 року з призначенням платежу: Дог№ від 23.07.2024 За альтерн.е/е ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , без ПДВ. Податки сплачено 27.09.2024;

-18 692,77 грн. за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» доплата за вересень 2024 року згідно платіжної інструкції №366097 від 28 травня 2025 року з призначенням платежу: Дог№ від 23.07.2024 За альтерн.е/е ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , без ПДВ. Податки сплачено 29.10.2024;

-14 911,80 грн. за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» доплата за жовтень 2024 року згідно платіжної інструкції №366096 від 28 травня 2025 року з призначенням платежу: Дог№ від 23.07.2024 За альтерн.е/е ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , без ПДВ. Податки сплачено 26.11.2024;

Також 27 листопада 2024 року ТОВ «Львівенергозбут» було сплачено ОСОБА_2 12 974,80 грн. за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» - часткова оплата за липень 2024 року (з вирахуванням обов`язкових платежів - ПДФО та військового збору, які ТОВ «Львівенергозбут» як податковим агентом оплачено в дохід бюджету 29.08.2024) згідно платіжної інструкції №337446 від 27 листопада 2025 року з призначенням платежу: Дог № від 23.07.2024 За альтерн.е/е ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , без ПДВ. Податки сплачено 29.08.2024, що також підтверджується позивачем в матеріалах справи є додаток виписка з картки НОМЕР_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив погашення заборгованості у повному обсязі за основним боргом.

З наданих заявником платіжних інструкцій також вбачається, що ОСОБА_4 фактично перераховано 4620 гривень витрат на професійну правничу допомогу замість 6000гривень та 717, 03 гривень судового збору замість 931 гривні(платіжні інструкції №366103, № 366104.

Згідно даних, отриманих з АСВП, Галицьким ВДВС у місті Львові ЗМУ Міністерства юстиції здійснюється примусове виконання рішення суду на користь стягувача ОСОБА_2 недоотриманої суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Заявник стверджує, що виконав рішення суду у повному обсязі, керуючись роз*ясненнями, викладеними у індивідуальній податковій консультації від 10 червня 2025 року, згідно якої юридична особа є податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з зазначених доходів, нарахованих на підставі рішення суду, внаслідок чого сума, яка підлягала виплаті ОСОБА_2 , була зменшена.

Однак, суд зауважує, що перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині належного предмету виконання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Так, Верховним СУдом зроблено такі висновки: «Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22) чітко зазначив щодо судових витрат та їх оподаткування.

Вирішуючи питання про стягнення податків і зборів із присудженої за рішенням суду суми судового збору, Об`єднана палата зазначає про необхідність насамперед встановити правову природу судових витрат, понесених стороною під час розгляду справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено нормами спеціального Закону України «Про судовий збір».

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених Законом України «Про судовий збір». Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України урегульовано питання розподілу судових витрат та зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати можна визначити як законодавчо врегульовану сплату грошових коштів за рахунок сторін у справі, що пов`язана із необхідністю її розгляду та вирішення судом приватноправового спору.

При цьому можливість отримання особою компенсації понесених судових витрат законодавчо передбачена лише у разі підтвердження судом факту протиправних дій (бездіяльності), рішень відповідача, обґрунтованості позовних вимог, а отже, фактично передбачає компенсацію збитків стороні, права якої порушено.

Повертаючись до норм податкового законодавства, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (підпункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України).

Компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування збитків за матеріальну шкоду, заподіяну особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони у справі та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку зі зверненням за судовим захистом.

Отже, сума судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, яка відшкодовується особі за рішенням суду, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника, а тому у цьому випадку ТОВ «Львівенергозбут» не виступає податковим агентом.

Також Верховний Суд зроби висновок щодо застосування норм права (частина друга статті 416 ЦПК України) наступного змісту. Тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів.

З урахуванням змісту статті 19 Конституції України, юридична особа, приватний чи державний виконавець при виконанні судового рішення мають діяти лише в межах повноважень, визначених законодавством, в тому числі Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дотримуватися імперативних норм про компетенцію (права та обов`язки).

Перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині предмета виконання.

Таким чином, встановивши, що боржник перерахував стягувачеві визначені рішенням суду, яке набрало законної сили, витрати на сплату судового збору та правової допомоги, з утриманням із цих сум податку на доходи та військового збору, суд приходить до висновку, що фактичного повного виконання судового рішення згідно з виконавчим документом не відбулося.

Керуючись ст. ст. 353, 432 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», заінтересовані особи ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 29 серпня 2025 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.Д. Мироненко