Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/12154/19 за позовом ОСОБА_1 до Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Пилипюк Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України 1000000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок безпідставного припинення виплати грошового забезпечення.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 2 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18 червня 2020 року призначено судову психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

За результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи 19 січня 2021 року до суду направлено експертний висновок, у зв`язку із чим ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2021 року провадження у справі поновлено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2025 року вказану справу передано на розгляд іншому судді.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 28 січня 2025 року призначено підготовче засідання на 11 год 27 лютого 2025 року.

13 березня 2025 року підготовче судове засідання закрито на призначено розгляд справи по суті на 11 год 20 хв. 30 квітня 2025 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 15 травня 2025 року, представник Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України зазначив про те, що Центр не є належним відповідачем та долучив до матеріалів справи довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №2/13 від 11 січня 2013 року, у якій міститься інформація про те, що правовий статус Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України - « без права юридичної особи».

19 травня 2025 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням, в якому просив замінити неналежного відповідача - Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України, на Міністерство оборони України.

При цьому, обгрунтовуючи дане клопотання, зазначив, що з часу видачі вказаної довідки та до моменту пред`явлення позову пройшов значний термін й правовий статус Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України міг неодноразово змінюватися, проте ця обставина не була відома позивачеві. В матеріалах справи відсутня інформація про те, що на дату подання позову відповідач не мав статусу юридичної особи. Після 2013 року позивач неодноразово звертався до суду із позовами саме до Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України й рішення суду в одній із таких справ було виконане Центром оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України. Отже, він не був обізнаний про те, що вказана установа на даний час не має статус юридичної особи.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача.

При вирішенні даного питання суд виходив з відсутності процесуальних підстав для заміни неналежного відповідача після закінчення підготовчого провадження.

Суд також зазначив про те, що станом на дату подання позову позивач та його представник мали можливість достовірно встановити статус Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України, оскільки такі відомості були публічними та загальнодоступними.

Крім того, суд звернув увагу, що у своїй першій заяві по суті спору ( відзиві), а також у кожній наступній заяві Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України вказував про правовий статус цієї установи,- «без права юридичної особи». Однак вказані обставини залишилися поза увагою сторони позивача. Отже, триваюча пасивна поведінка сторони в цивільному процесі у подальшому не може бути підставою для поновлення процесуального строку, встановленого законом для вчинення відповідної процесуальної дії.

Також зазначено, що після здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи у січні 2025 року суд був позбавлений можливості самостійно перевірити правовий статус відповідача, оскільки під час воєнного стану в Україні діють обмеження щодо доступу до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2025 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позов пред`явлено до Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України, який не наділений статусом юридичної особи.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги копію довідки №2/13 від 11.01.2013 року з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій України, у якій зазначений код установи та вказано правовий статус відповідача- без права юридичної особи.

Вважає, що копія цього документа не була завірена належним чином.

В наступне судове засідання представник відповідача надав суду відповідним чином завірений документ.

Ознайомившись із документом, його представник подав клопотання про заміну неналежного відповідача.

Однак, у задоволенні цього клопотання безпідставно відмовлено.

Наголошує на тому, що копія довідки, яка міститься у справі, датується 2013 роком, а позов подано до суду 20.12.2019 року, тому вважає її неналежною, оскільки статус установи як юридичної особи за 6 років міг змінюватись безліч разів.

Інформації про те, що на дату подачі позову до суду відповідач не був юридичною особою, у справі немає.

Зауважує, що неодноразово подавав позови до відповідача після 2013 року, як, наприклад, по справі №240/4929/18, рішення в якій було виконане відповідачем.

Зазначені обставини не викликали жодних сумнівів у тому, що відповідач має повну процесуальну дієздатність.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частини перша, друга статті 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного Кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництв.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва (частина четверта статті 95 ЦК України).

Враховуючи цивільно-правове становище філій та представництв, недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Виходячи з результатів аналізу наведених норм права, філія як відокремлений підрозділ та представництво, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю і не можуть бути стороною у цивільному процесі, тому справи, в яких відповідачем виступає така філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20), у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 593/98/21 (провадження № 61-1444св22), від 31 липня 2024 року в справі справа № 522/2362/22 (провадження № 61-18649св23).

В цій справі судом встановлено, що Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (ідентифікаційний код - 26606542) не наділений правовим статусом юридичної особи. Так, копією довідки № 2/13 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України має організаційно-правову форму - відокремлений підрозділ, правовий статус суб`єкта - без права юридичної особи, головне підприємство - Міністерство оборони України.

Отже, суд першої інстанції, зважаючи, що Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України, є відокремленим підрозділом Міністерства оборони України та не має статусу юридичної особи й не наділений цивільною процесуальною дієздатністю, обгрунтовано вважав, що за таким складом учасників провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Проте, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про неможливість застосування у даному випадку положень статті 51 ЦПК України.

Так, частиною другою цієї норми передбачено, що у разі, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Частиною третьою статті 51 ЦПК України також визначено, що після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Варто зазначити, що справа тривалий час, з 2 січня 2020 року, перебувала у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира, у справі вчинено ряд процесуальних дій, призначено та проведено комісійну судову психологічну експертизу. Розгляд справи неодноразово відклався за клопотанням представника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 31 березня 2020 року, представник Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України не посилався на ту обставину, що ця установа не наділена статусом юридичної особи.

Проте, у кожній заяві із процесуальних питань поряд із зазначенням ідентифікаційного коду Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України, зазначався правовий статус цієї установи - без права юридичної особи.

Згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пункті 1 частини третьої цієї статті до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено верховенство права.

Однак, на стадії підготовчого провадження суд належним чином не роз`яснив позивачеві його процесуальні права, зокрема право на своєчасне подання клопотання про заміну відповідача, а також наслідків невчинення цієї процесуальної дії, й закрив провадження у справі після тривалого судового розгляду такого чутливого та вкрай важливого для позивача спору, як відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок припинення виплати грошового забезпечення.

Отже, відсутні підстави стверджувати про те, що суд у повній мірі виконав таке завдання цивільного судочинства як справедливий та своєчасний розгляд і вирішення справи й дотримався принципу верховенства права, одним із фундаментальних аспектів якого є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів.

Враховуючи вищезазначене, ухвалу слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,379,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: