Справа №442/5469/25
Провадження №2/442/1645/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі : головуючої судді Гарасимків Л.І., при секретарів Петрів В.М., розглянувши в залі суду в м.Дрогобичі в порядку загального поговного провадження цивільну справу за позовом Дрогобицької окружної прокуратури, від імені якої діє представника позивача Артимович Роман Володимирович звернувся до ОСОБА_1 , Бориславської міської ради про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач Дрогобицька окружна прокуратура, від імені якої діє представника позивача Артимович Роман Володимирович звернувся до ОСОБА_1 , Бориславської міської ради про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок.

Позов мотивує тим, що шляхом моніторингу публічної кадастрової карти та опрацювання карт Дрогобицького району за допомогою сервісу: https://eos.com/landviewer онлайн платформи для точного землеробства встановлено факт самовільного розорювання невідомими особами земельних ділянок комунальної власності та посіву на них сільськогосподарських культур, з кадастровими номерами: :03:000:0022 площею 10,7280га, :03:000:0002 площею 8,0 га, що в с.Ясениця-Сільна Дрогобицького району Львівської області.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно власником вищевказаних земельних ділянок Бориславська міська рада Львівської області.

Відомостей про зареєстроване право оренди чи право постійного користування щодо вищевказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зазначено.

Під час проведення огляду земельної ділянки від 27.03.2025 встановлено факт самовільного зайняття (шляхом здійснення посівів сільськогосподарських культур, ймовірно - ріпаком) земельної ділянки площею 10,7280 га з кадастровим номером :03:000:0022 та :03:000:0002 площею 8,0 га на земельних ділянках комунальної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Ясениця-Сільна Дрогобицького району Львівської області (Бориславська територіальна громада), що підтверджено комісійним актом обстеження земельної ділянки від 27.03.2025 за участі: секретаря міської ради Ю.Химина (голови комісії); головного спеціаліста відділу земельних відносин управління комунальної власності, земельних відносин, будівництва та архітектури міської ради - Г.Подоляк, голови постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва та архітектури- Д. Германа, члена постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва та архітектури - Р. Кікіса, головног спеціаліста з питань торгівлі та підприємницької діяльності відділу економіки та торадвлі міської ради - О.Журавчака, спеціаліста І категорії відділу правового забезпечення міської ради - А.Лепак, старостів с. Попелі - А. Лисика, старости Ясенице-Сільнянського старостинського округу - Н.Михальської.

Відповідно до листа Бориславської міської ради, скерованого на адресу окружної прокуратури 05.06.2025 встановлено, що згідно доповідної записки старости Ясенице-Сільнянського старостинського округу Бориславської територіальної громади - Н.Михальської, при огляді території старостинського округу було виявлено гр. ОСОБА_1 , який проводив сільськогосподарські роботи та під час спілкування з яким з`ясовано, що ним самовільно проводились роботи з розорювання земельних ділянок в с.Ясениця-Сільна Дрогобицького району площею 10,7280 га з кадастровим номером :03:000:0022 та :03:000:0002 площею 8,0 га.

Крім цього, актом обстеження земельної ділянки від 23.06.2025 також підтверджено факт самовільного використання вищевказаних земельних ділянок шляхом вирощування сільськогосподарської культури (ріпак) ОСОБА_2 . Оскільки останнній самовільно використовуються земельні ділянки, кошти за користуванння останніми до місцевого бюджету не надходять, відтак виникла необхідність звернутися до суду для приведення у відповідність вищевказаних ділянок. Просять позов задоволити.

Представник Дрогобицької окружної прокуратури Подолячек С. не з`явилася, поступила заява, в якій просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник Бориславської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, поступив лист, в якому просять проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК).

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом частини першої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В силу вимог ст.79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру та здійснюється, в тому числі, шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок

Згідно ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.

За змістом частин першої, другої, третьої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами тадоповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 36 Закону України «Про охорону земель» закріплено, що охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України органи прокуратури здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Ст.56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново^иявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи з вимог ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України СЇанавить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави, у випадках, передбачених законом (ч. 1).

Як роз`яснив Конституційний Суд України в рішенні № З-рп/99 від 8.04.1999, представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієїстатті (абз. 1 і 2 ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»), таким чином, з урахуванням вимог чинного законодавства прокуратурою заявляючи позов слід зазначити: 1) в чому полягає інтерес держави та 2) нездійснення чи неналежне здійснення захисту такого інтересу уповноваженим органом.

В даному випадку встановлено порушення інтересів держави, яке полягає в користуванні Відповідачем земельною ділянкою комунальної власності із земель сільськогосподарського призначення без оформлення права користування вказаною земельною ділянкою, тобто з порушенням вимог земельного законодавства.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 13, 14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу, а земля перебуває під особливою охороною держави.

Інтерес держави полягає у міцному та самодостатньому місцевому самоврядуванні кожної територіальної громади, а держава в свою чергу гарантує наділення органів місцевого самоврядування певними державними повноваженнями та надає можливість населенню управляти власними справами, спільно приймати рішення та діяти з метою їх реалізації.

Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з положеннями ч. 1 вказаної статті органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Виходячи із наведених норм законодавства, «державним» (суспільним, публічним) інтересом для звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - припинення самовільного використання ОСОБА_1 земельних ділянок комунальної власності для вирощування сільськогосподарських культур.

Щодо правових підстав для представництва інтересів держави, наведених в позовній заяві, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №915/20/18 виклав правову позицію з приводу представництва прокуратурою інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування.

Зокрема, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Поряд з цим в контексті сфери правовідносин у даній справі, зокрема, законності користування земельною ділянкою комунальної власності, важливу роль відіграє конституційний принцип законності реалізації права власності на комунальне майно в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України).

Крім цього, суд в даному аспекті також зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 38).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (п. 40 Постанови).

Аналогічні правові висновки зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 30.07.2020 у справі №904/5598/18.

Відповідно до частин першої, другої статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Вищевказаними діями Відповідача порушено вимоги ст.ст. 125-126 Земельного кодексу України, згідно яких право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевою самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.З ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам (5ез * відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Отже, встановлено, що право оренди вищевказаних земельних ділянок в установленому чинним законодавством порядку не зареєстровано, використовуються гр. ОСОБА_1 самовільно, кошти до місцевого бюджету користування земельними ділянками не надходять.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Крім того, статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За правилами ст.ст.4,5 Земельного кодексу України завданням ^мельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення раціонального використання та охорони земель.

На даний час земельні ділянки з кадастровим номером :03:000:0022 площею 10,7280 га, з кадастровим номером :03:000:0002 площею 8,0 га, якк розташована за адресою: Львівська область. Дрогобицький район, село Ясенице- Сільна та перебувають в комунальній власності Бориславської міської ради Львівської облаогі залишаються самовільно зайнятими Відповідачем - ОСОБА_1 , проте, незважаючи на повідомлення окружною прокуратурою та обізнаність органу місцевого самоврядування про виявлені порушення земельного законодавства та факт самовільного зайняття земельних ділянок, радою не вжито жодних заходів до звернення до суду з позовом про звільнення землі, розпорядником яких він же і є.

Ст.80 Земельного Кодексу України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

Пунктом 3 ст.131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого відйесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відтак, орган місцевого самоврядування бездіє, в частині вжиття цивільно-правових заходів реагування задля захисту інтересів громади Бориславської міської ради Львівської області, що у свою чергу зобов`язує прокурора вжити вичерпні заходи задля захисту інтересів держави, передбачені ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

І системного вивчення положень процесуального законодавства вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Аналогічна правова позиція підтверджена також постановою Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі N°912/2385/18.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є підставними, оскільки відповідачем порушено право територіальної громади на володіння, ефективне користування і розпорядження на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їм шляхом самовільного використання земельних ділянок, що є підставою для звільнення та приведення їх до відповідності.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, керуючись ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.2 Закону України «Про охорону земель», ст.ст.4, 5, 116, 122, 125, 126, 152, 157, 211, 212 ЗК України, ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.56 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняті земельні ділянки (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ): з кадастровим номером :03:000:0022 площею 10,7280 га та земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0002 площею 8,0 га, які розташовано за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Ясениця-Сільна та перебувають у комунальній власності Бориславської міської ради Львівської області, привівши такі до придатного для використання стану шляхом звільнення від сільськогосподарських культур та їх залишків.

Стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2422,40 грн, на користь Львівської обласної прокуратури за подання позову до суду ( код платника 02910031, Держказначейська служба України, м.Київ, код банку 820172, р/р №0774).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач Дрогобицька окружна прокуратура, м.Дрогобич, вул.Шевченка,29, код ЄДРПОУ : .

Відповідач : ОСОБА_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 , ІПН : НОМЕР_1 .

Бориславська міська рада : м.Борислав, вул.Шевченка,42, вул.Шевченка,421, 8.

Суддя Гарасимків Л.І.