ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/160/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"21" серпня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Комаревцевої Л.В.

при секретарі Драгой В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва за адресою: Кошиця, 5а, клопотання представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною в її вихованні та визначення способів участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною в її вихованні та визначення способів участі у вихованні дитини.

Ухвалою суду від 27.08.2024 відкрито провадження по справі.

29.04.2025 ухвалою суду призначено по справі судову психологічну експертизу.

12.08.2025 представником позивача подано клопотання про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_5 та іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановленні графіку побачень та зустрічей із ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на час судового розгляду: кожна друга субота з 12:00 до 18:00 год., з обов`язковим інформуванням матері.

В обгрунтування представник позивача посилається на те, що позивач уже тривалий час із вини відповідача не може нормально ні бачитись, ні спілкуватися із сином, не зважаючи на принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, активне та стабільне бажання позивача брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, відсутність правових та достатніх обставин, які унеможливлювали б право на спілкування та підтримання стосунків батька із сином, що викликає занепокоєння останнього на те, що син зростає без участі батька та його присутності та під безпосереднім впливом відповідача, позивач був вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали подане клопотання з викладених підстав. Позивач пояснив, що справа слухається більше року, колишнє подружжя не дійшло згоди щодо участі батька в житті дитини, син зростає та в подальшому є загроза втрати контакту батька з сином.

В судовому засіданні представник відповідача категорично заперечував проти вжиття заходів забезпечення позову, пояснивши наступне. Позивач не надав жодного обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову. У поданій заяві відсутні будь-які доводи, які б свідчили про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Навпаки, в своїй позовній заяві та заяві про забезпечення позову позивач вказує на тривале не спілкування з сином і втрату між ними зав`язків. Крім того, захід забезпечення позову збігається з позовною вимогою та є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29.04.2025, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2025, у справі призначено судову психологічну експертизу, враховуючи вік дитини, відсутність постійного контакту дитини з батьком, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини та способів встановлення сприятливих психологічних умов спілкування сина з батьком.

Суд заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей 141,153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Суд зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Також судом зазначається, що негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (встановлення побачень батька з малолітньою дитиною) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрати емоційного зв`язку між позивачем і сином внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, а тому заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні заяви судом враховано вік дитини, якій 10 років, ті обставини, що дитина перебуває тривалий час у постійному контакті з матір`ю, позицію батька дитини, який посилається на те, що тривалий час не може нормально ні бачитись, ні спілкуватися із сином, що стало підставою звернення до суду з заявленим позовом, враховуючи те, шо судове провадження по справі триває на стадії проведення експертизи, з метою забезпечення рівності прав обох батьків щодо дитини, забезпечення дотримання інтересів дитини, суд приходить до висновку, що усунення батька від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною призведе до неминучих наслідків, таких як втрата контакту між дитиною та її батьком. Як пояснив в судовому засіданні позивач на час розгляду заяви про забезпечення позову з дитиною не спілкується, телефону сина не має. Іноді зустрічає біля школи, дитина швидко біжить на заняття. З відповідачем не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні дитини. Оскільки Висновок експерта по поставленим питанням на даний час відсутній суд позбавлений можливості оцінити психологічний зв`язок батька та сина, відтак при розгляді клопотання виходить виключно з забезпечення інтересів дитини та прав батьків по відношенню до сина.

При цьому вважає важливими заперечення представника відповідача щодо тотожності заявлених вимог клопотання з вимогами, викладеними в позовній заяві, разом з тим не може їх врахувати, оскільки задоволення вимог клопотання не означає вирішення спору по суті, а має запобіжний та тимчасовий характер. Щодо відсутності будь-яких доводів, які б свідчили про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, суд вважає необхідним зазначити, що звернення до суду з заявленим позовом є реалізацією права на судовий захист, що гарантує ст. 55 Конституції України. Відтак зважаючи на наявність та тривалість судового спору, враховуючи те, що дитина має право на виховання обома батьками, а батьки - на участь у її житті (ст.ст. ст. 7, 141, 153, 157, 158 СК України), у всіх діях щодо дітей першочергово враховуються найкращі інтереси дитини (ст. 3 Конвенції ООН про права дитини), суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог клопотання враховуючи вищевикладені обставини, шляхом вжиття заходів забезпечення позову наступним шляхом: визначити час спілкування малолітньої дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 на час судового розгляду: кожна друга субота з 12:00 до 15:00 год. в присутності матері; зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у проведенні зустрічей сина з батьком; даний порядок діє до вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. ЄСПЛ у численних рішеннях (Elsholz v. Germany, Sahin v. Germany, Sommerfeld v. Germany) наголосив, що право батьків на спілкування з дітьми не є абсолютним та може бути обмежене, якщо цього вимагають інтереси самої дитини.

Принцип найкращих інтересів дитини, підтверджений у справі Neulinger and Shuruk v. Switzerland, вимагає, щоб у всіх рішеннях, що стосуються дітей, пріоритет мав їхній добробут, психологічний і фізичний розвиток.

Враховуючи вік дитини, її прив`язаність до матері та потребу у психологічній безпеці, тимчасове встановлення контакту батька з дитиною виключно у присутності матері є пропорційним заходом, який відповідає практиці ЄСПЛ та гарантує баланс між правами батька на спілкування та найкращими інтересами дитини.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

У даній справі, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дитиною.

Судом враховано думку сторін щодо заявленого клопотання, з метою недопущення порушення прав батька на спілкування та виховання сина, враховуючи вік дитини та налагодження емоційних стосунків між малолітньою дитиною з батьком, суд приходить до висновку про визначення час спілкування малолітньої дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 на час судового розгляду: кожна друга субота з 12:00 до 15:00 год. в присутності матері; зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у проведенні зустрічей сина з батьком; даний порядок діє до вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст.149-153, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову наступним шляхом:

- визначити час спілкування малолітньої дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 на час судового розгляду: кожна друга субота з 12:00 до 15:00 год. в присутності матері; зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у проведенні зустрічей сина з батьком; даний порядок діє до вирішення справи по суті.

В задоволенні решти вимог клопотання -відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу суду може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , тел. НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Повний текст рішення виготовлено 21.08.2025

Суддя Комаревцева Л.В.