Справа № 682/30/25
Провадження № 2/682/263/2025
РІШЕННЯ
13 серпня 2025 року м.Славута Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Матвєєвої Н.В.,
з участю секретарки судових засідань Кисельової А.М.
представника позивача Шепетівської окружної прокуратури - прокурора Левосюк Ю.О.
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Яроша В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Славута цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Улашанівської сільської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Таурус Агро Плюс" про витребування земельної ділянки зі незаконного володіння у комунальну власність, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 ,-
У січні 2025 року перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Улашанівської сільської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Таурус Агро Плюс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 .
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що рішенням Славутського міськрайонного суду у справі № 682/1851/20 від 27.10.2020 за ОСОБА_2 визнано право на спадкове майно - земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії ХМ № 047566 площею 2,62 умовних кадастрових гектари.
Підставою для прийняття Славутським міськрайонним судом вказаного рішення став долучений ОСОБА_2 заповіт від імені померлої ОСОБА_3 (від 15.12.1994, зареєстрований за № 21), згідно якого остання заповіла їй право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ № 047556.
Територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом ЦК України та ЗК України.
Порушення вимог законодавства під час розпорядження земельними ділянками комунальної власності не тільки не відображає волю територіальної громади на розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності, а й порушує суспільні інтереси та інтереси територіальної громади.
У даному випадку спірна земельна ділянка на підставі незаконного судового рішення у цивільній справі № 682/1851/20 від 27.10.2020 року, ухваленого на підставі фальшивих письмових доказів, що установлено ухвалою суду, яка набрала законної сили, вибула з розпорядження Улашанівської сільської ради, здійснюваного нею у відповідності до ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) вибуття земельної ділянки» поза її волею.
На підставі цього рішення у ОСОБА_2 виникло право на спадкове майно, яке вона реалізувала, отже, неправомірно, недобросовісно отримала у власність земельну частку (пай) та надалі відчужила її ОСОБА_1 .
Відповідно до п.40 постанови ВС від 25.10.2024 у справі № 924/1022/22 недобросовісним є набувач, який знав або за фактичних обставин набуття майна міг знати, що отримує майно всупереч законодавства.
З огляду на те, що незаконне судове рішення № 682/1851/20 від 27.10.2020 скасоване, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Улашанівської сільської ради на підставі ч.1 ст.387 ЦК України.
При встановленні підстав для витребування власником земельної ділянки у недобросовісного набувача (відповідача ОСОБА_1 ) наявні також підстави для такого її витребування і від особи, якій земельна ділянка передана в оренду відповідача ТОВ «Таурус Агро Плюс».
Підставою для представництва прокуратурою інтересів держави позивач зазначив порушення інтересів держави, оскільки земельна ділянка сільськогосподарського призначення комунальної форми власності вибула зі власності територіальної громади із грубим порушенням вимог чинного законодавства.
Крім цього, уповноважений державою орган не вжив заходів до захисту прав та витребування спірних земельних ділянок.
Шепетівською окружною прокуратурою 20.08.2024 року на адресу Улашанівської сільської ради направлено лист про виявлені порушення з проханням повідомити чи вживатимуться заходи на усунення зазначених порушень, в тому числі в судовому порядку.
З отриманої інформації (лист Улашанівської сільської ради № 06-21/1189 від 29.08.2024) вбачається, що такі заходи не вживалися та на даний час не вживатимуться.
Зазначені причини не звернення позивача до суду є необґрунтованими, що свідчить про відсутність намірів в Улашанівської сільської ради самостійно вживати заходи на захист інтересів територіальної громади в частині витребуваних земельних ділянок та дає право прокурору, керуючись ст.23 Закону України «Про прокуратуру» вживати заходів для представництва інтересів держави в суді.
Щодо правомірності та пропорційності втручання у право власності відповідача позивач вказав, що витребування у власність держави в особі органу місцевого самоврядування незаконно приватизованої земельної ділянки сприятиме реалізації зазначених конституційних положень та умовою позбавлення безпідставних переваг відповідачів ОСОБА_1 , ТОВ «Таурус Агро Плюс», відновлення можливості справедливого розподілу такого обмеженого ресурсу як земля, що становить державний інтерес.
Незаконне набуття відповідачами права власності та права оренди на цю земельну ділянку позбавляє Український народ загалом та державу зокрема правомочностей власника землі, що передбачені Конституції та законами України.
З огляду на характер спірних правовідносин позивач вважає, що не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 та право оренди ТОВ «Таурус Агро Плюс» критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.
31.01.2025 року від першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено обґрунтування щодо обраного способу захисту у спірних правовідносинах.
Так, 22.01.2025 року до Шепетівської окружної прокуратури надійшов лист Відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 35/281-24 з додатками.
Окрім цього, відповідно до рішення Улашанівської сільської ради №14 від 22.12.1999 року, видано державні акти на право колективної власності на землю спілці селян-власниківі м. Б.Хмельницького с. Перемишель в розмірі 1768,4 га землі в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до списку власників сертифікатів на земельні частки (паї) Улашанівської сільської ради Славутського району Хмельницької області та протоколу розподілу земельної часток (паїв) громадян, спадкоємцям яких передаються у приватну власність земельні частки (паї) із земель Улашанівської сільської ради Славутського району Хмельницької області, ОСОБА_3 розподілено земельну частку (пай) сертифікату № 047566.
Розпорядженням Славутської РДА № 29-р від 27.01.2005 року затверджено протокол розподілу земельних часток між власниками земельних часток (паїв), що знаходяться за межами населених пунктів Улашанівської сільської ради.
Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) , що видаються Славутською РДА, ОСОБА_3 із земель колишнього КСП ім. Чапаєва (правонаступник ССВ ім. Б.Хмельницького) видано сертифікат за № 047566.
Водночас, ССВ ім. Б.Хмельницького була перетворена у СГВК «Перемишельський» (ЄРДПОУ 33143928), який наразі припинено.
З огляду на те, що передача земельної ділянки відбулася всупереч вимогам Земельного кодексу України, оскільки ОСОБА_2 не мала права набути право власності на спірну земельну ділянку у вищевказаний спосіб, що не може бути оцінено, як вираження волі територіальної громади, наявні підстави для витребування земельної ділянки на підставі статті 387 ЦК України, оскільки фактично спірна земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади поза її волею.
Спір у вказаній цивільній справі становить значний суспільний інтерес, оскільки неправомірне заволодіння недобросовісним набувачем земельною ділянкою позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі.
До того ж, у сфері земельних відносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні.
Зокрема, порушення інтересів держави в особі Улашанівської сільської ради полягають у тому, що незаконне набуття права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 та її подальше відчуження ОСОБА_1 і передачу останнім в оренду ТОВ «Таурус Агро Плюс» із земель, розташованих на території Улашанівської сільської ради, за відсутності відповідних правових підстав, є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та майнові інтереси держави в особі Улашанівської сільської ради щодо володіння та розпорядження землею.
Окрім того, внаслідок незаконного набуття права власності на спірну земельну ділянку, Улашанівська сільська рада, позбавлена можливості використовувати цю землю шляхом передачі її в оренду та отримувати надходження до місцевого бюджету.
Так, за умови відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , неприйняття ними спадщини у встановлений строк, спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності, мала б перейти відповідно до норм чинного законодавства у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована.
Верховний Суд у справі № 178/976/21 від 21.06.2023 висловив позицію про те, що прокурор наділений повноваженнями для представництва інтересів держави в особі органів місцевого самоврядування у подібних правовідносинах.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.03.2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вотава І.Л. задоволено.
Продовжено відповідачу ОСОБА_1 строк для подачі відзиву на позов до 07.04.2025 року, надано позивачу строк для подачі заперечень на відзив відповідача ОСОБА_1 до 12.04.2025 року.
07.04.2025 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ярошем В.Ю. подано відзив на позов.
У відзиві представник відповідача зазначив, що прокурор вказуючи на недобросовісність під час придбання земельної ділянки ОСОБА_1 жодних доказів того, що останній знав чи міг знати про незаконність заповіту, не надав, як і не навів жодних обґрунтувань його недобросовісності.
До того ж, прокурором не надано жодних доказів про обізнаність ОСОБА_2 щодо підробки заповіту.
Таким чином, обставини недобросовісності при набутті земельної ділянки, про що вказує прокурор, як на підставу витребування, є непідтвердженими, а тому слід виходити із добросовісності набувача.
Отже, для можливості витребування майна у добросовісного набувача ОСОБА_1 мають виконуватися такі умови : 1) особа, яка його витребовує має бути саме його власником; 2) це майно мало вибути із волі такого власника поза його волею. Для застосування ж втручання у право власності має бути доведений суспільний публічний інтерес, як підстава обмеження права власності.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені, а особливо невитребувані частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних громад до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.
Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Великої Палати ВС від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, та Верховного Суду від 29.01.2021 року у справі № 820/725/17, 06.06.2022 року у справі № 560/6202/20.
Передбачена законом можливість передачі радою в оренду нерозподілених і невитребуваних паїв, спрямована на недопущення нераціонального використання земель і не може розглядатися, як реалізація права власності ради, оскільки цією ж нормою передбачено, що процедуру визнання їх безхазяйними для набуття права власності на відповідні земельні ділянки рада може лише з 01.01.2028 року, якщо власник чи спадкоємець не оформив право власності на неї.
Враховуючи, що правомочність витребування може належати лише власнику, то невитребувана земельна ділянка, яка належала померлій і право на яку ще не оформлено за спадкоємцями, не може бути предметом витребування на користь громади.
Оскільки Улашанівська сільська рада за своїм рішенням і сформувала спільну земельну ділянку і передала її ОСОБА_2 , то неможливо стверджувати, що така земельна ділянка вибула поза волею ради.
Підроблення заповіту, що став підставою для прийняття радою такого рішення, як встановлено, було вчинено посадовою особою органу місцевого самоврядування, ОСОБА_2 до такого підроблення не була причетна і їй про це не було відомо. А тим більше про це не було відомо ОСОБА_1 . Відтак витребування земельної ділянки буде непропорційним втручанням у право власності, набуте особою, яка покладалася на легітимність та добросовісність дій органу місцевого самоврядування.
Первинний набувач ОСОБА_2 , а тим більше відповідач ОСОБА_1 не знали і не повинні були знати чи здогадуватися про підроблення заповіту, принаймні доказів цього прокурор не надав, то і виправлення такої помилки шляхом витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем, буде непропорційним втручанням в його право власності.
Прокурор обґрунтовував необхідність втручання обмеженістю спірного державного ресурсу і незаконністю його вибуття, який він намагається витребувати у власність громади. Інших ознак суспільного публічного інтересу, що могло би бути підставою для втручання (природоохоронне, історичне, цільове призначення, тощо), спірна земельна ділянка не має. Таким чином, за будь-яких обставин, втручання у право власності ОСОБА_1 задля відновлення суспільного публічного інтересу не може бути застосовано. З цих підстав у задоволенні позову просив відмовити.
11.04.2025 року першим заступником керівника Шепетівської окружної прокуратури подано відповідь на відзив відповідача. У якій прокурором зазначено, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем спірної земельної ділянки, бо подала до суду підроблений документ заповіт (підроблений через 19 років після смерті ОСОБА_3 дата смерті 1996 року) і саме підроблений заповіт став підставою для винесення Славутським міськрайонним судом рішення від 27.10.2020 року у справі № 582/1851/20 про визнання за останньою права на спадкове майно земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії ХМ № 047566 площею 2,62 умовних кадастрових гектари.
За таких обставин, ОСОБА_2 заволоділа цією земельною ділянкою незаконно, недобросовісно, без відповідної правової підстави, згодом відчужила її ОСОБА_1 , а отже не може вважатися добросовісним набувачем.
Тому поза розумним сумнівом матеріалами справи доведено факт недобросовісності дій як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 , і ТОВ «Таурус Агро Плюс».
Щодо порушення права ОСОБА_1 та ТОВ «Таурус Агро Плюс» на мирне володіння майном, прокурором зазначено, що будь-які приписи, зокрема і Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.
У даному випадку спірна земельна ділянка, внаслідок недобросовісних дій ОСОБА_2 , на підставі сфальшованого доказу заповіту, вибула із розпорядження Улашанівської сільської ради, здійснюваного нею у відповідності до ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)».
На підставі цього рішення у ОСОБА_2 неправомірно виникло право на спадкове майно, яке вона реалізувала, та як наслідок, неправомірно отримала у власність земельну частку (пай) і надалі відчужила її ОСОБА_1 , а той передав у оренду ТОВ «Таурус Агро Плюс».
За обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.
Зокрема, витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 та ТОВ «Таурус Агро Плюс» становитиме суспільний та державний інтерес у відновленні загальних засад справедливості, дотриманні належних процедур, позаяк набуття нерухомого майна на підставі підробленого заповіту нівелює принципи законності, справедливості, верховенства права та мирного володіння майном.
Набуття майна шляхом вчинення злочину та його подальше використання не може вважатися легітимною метою та мирним володінням майном.
Про належність невитребуваних паїв земель сільськогосподарських підприємств, що припинені, до комунальної власності зроблено висновок Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 07.06.2023 року у справі № 663/645/20, а також у постанові від 09.09.2024 року у справі № 686/1471/21.
Оскільки після смерті ОСОБА_3 протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, спадщина не була прийнята, відповідно до ст.555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства перейшло до держави.
Відповідно до ч.10 ст.5 Земельного Кодексу України (в чинній редакції на момент смерті ОСОБА_3 -25.04.1996), право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна. Таким чином, спадкове майно включає в себе майнові права, в тому числі земельну частку (пай).
З огляду на положення ст. 524 та 555 ЦК УРСР законодавець на той час передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених п.п. 1-5 ч.1 ст. 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою.
Таким чином, після спливу 6 місячного терміну після смерті ОСОБА_3 спадкове майно, а саме земельна частка (пай) , у зв`язку із неприйняттям спадщини спадкоємцями або за їх відсутності, в силу діючих на той момент положень ЦК УРСР перейшла у державну власність.
Відповідно до Закону України від 28.04.2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» розділ 10 Перехідних положень ЗК України доповнений п.24, який передбачає, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад (з дня набрання чинності цим пунктом 27.05.2021).
Тобто, з 27.05.2021 року відповідно до вищевказаного закону спірна земельна ділянка мала б перейти з державної у комунальну власність Улашанівської сільської ради.
Однак орган місцевого самоврядування не виражав волю на передачу земельної ділянки, набутої шляхом вчинення злочину. Тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння Улашанівської сільської ради поза її волею.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.05.2025 року закрито підготовче судове засідання у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду на 05.06.2025 року о 14.30 год.
В судовому засіданні прокурор Левосюк Ю.О. підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини позову та просила їх задовольнити.
Улашанівська сільська рада надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника Улашанівської сільської ради Шепетівського району.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ярош В.Ю. в судовому засіданні позову не визнав, з підстав викладених у відзиві на позов.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус Агро Плюс», будучи належним чином повідомленим про час та дату судового розгляду, до суду не з`явився, відзиву на позов не надав.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.
Заслухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва інтересів держави, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).
Для представництва інтересів держави в суді прокурор має довести вжиття ним всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, зокрема повідомлення прокурором відповідного органу про звернення до суду від його імені.
Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Звертаючись до суду із позовом у цій справі, прокурор посилався на те, що у кримінальному провадженні встановлено факт підроблення заповіту померлої особи ОСОБА_3 , на підставі якого право на земельну частку (пай) перейшло спочатку до ОСОБА_2 , а в подальшому на підставі рішення суду та рішення сільської ради, спірна земельна ділянка, була передана у власність ОСОБА_2 і продана за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу ОСОБА_1 , який передав її в оренду ТОВ «Таурус Агро Плюс».
Прокурор вказав, що порушено інтереси держави, які, зокрема, має право представляти Улашанівська сільська рада Шепетівського району. Однак, орган, уповноважений державою, здійснювати відповідні функції, у спірних правовідносинах, не вчиняє дій з метою захисту інтересів держави, отже, відповідно до статті 26 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України, наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави.
Судом встановлено, що рішенням Славутського міськрайонного суду у справі № 682/1851/20 від 27.10.2020 за ОСОБА_2 визнано право на спадкове майно - земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії ХМ № 047566 площею 2,62 умовних кадастрових гектари.
Підставою для прийняття Славутським міськрайонним судом вказаного рішення став долучений ОСОБА_2 заповіт від імені померлої ОСОБА_3 (від 15.12.1994, зареєстрований за № 21), згідно якого остання заповіла їй право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ № 047556.
Відповідно до заповіту від 15.12.1994 року, посвідченого секретарем Малоправутинської сільської ради Сахнюк Р.М. ОСОБА_3 на випадок смерті розпорядилася своїм правом на земельну частку (пай), що знаходиться на території Улашанівської сільської ради, заповівши її ОСОБА_2 , 1951 року народження.
Зазначене рішення органу місцевого самоврядування слугувало підставою для внесення державним реєстратором Виконавчого комітету Славутської міської ради 07.04.2021 інформації про право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер відомостей про речове право 41383218).
Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 27 жовтня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Шкапій Я.І., ОСОБА_2 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_1 (право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за ОСОБА_4 27.10.2021).
Рішенням Славутського міськрайонного суду від 29.04.2024 задоволено заяву заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасовано рішення Славутського міськрайонного суду у цивільній справі № 682/1851/20 від 27.10.2020 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Улашанівської сільської ради про визнання права на спадкове майно - земельну частку (пай).

20.08.2024 року Шепетівською окружною прокуратурою на адресу Улашанівської сільської ради спрямовано лист з метою з`ясування вжиття заходів представницького характеру щодо витребування незаконно набутої земельної ділянки ОСОБА_1

02.09.2024 року Улашанівською сільською радою повідомлено, що нею не вживалися заходи представницького характеру, спрямовані на витребування земельної ділянки площею 4,1141 га з кадастровим номером :05:013:0010, розташованої на території Улашанівської сільської ради у ОСОБА_1

31.01.2025 року першим заступником керівника Шепетівської окружної прокуратури долучені докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади Улашанівської сільської ради, а саме :

- рішення Улашанівської сільської ради № 14 від 22.12.1999 року «Про затвердження державних актів на право колективної власності на землю», відповідно до якого затверджено технічну документацію на видачу державних актів на право колективної власності на землю, в тому числі спілки селян -власників ім. Б.Хмельницького с. Перемишель в розмірі 1768,4 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- список власників сертифікатів на земельні частки (паї) Улашанівської сільської ради, в якому під № 487 зазначена ОСОБА_3 , сертифікат № 047566 с.Перемишель;

- протокол розподілу земельних часток (паїв) із земель Улашанівської сільської ради та розпорядження Славутської РДА № 29-р від 27.01.2005 року, відповідно до якого затверджено протокол про результати розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), що знаходяться за межами населених пунктів Улашанівської сільської ради;

- витяг із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), в якій зазначено, що ОСОБА_3 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 047566, який зареєстрований під № 924 від 11.07.1996;

- лист відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 35/281-24 від 22.01.2025 року, відповідно до якого надано в електронному форматі державні акти на право колективної власності на землю, а саме спілки селян-власників «ім.Б.Хмельницького» с. Перемишель Славутського району серія ХМ 0036. У цьому листі зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:013:0010 входить в державний акт на право колективної власності на землю;

- лист Головного управління статистики у Хмельницькій області № 10-13/71-25 від 23.01.2025, в якому зазначено, що станом на 23.01.2025 року в ЄДРПОУ по Хмельницькій області не значиться підприємство ССВ «ім.Б.Хмельницького»;

- оригінал витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ССВ ім.Б.Хмельницького була перетворена у СГВК «Перемишельський» , діяльність якого припинена.

Крім того, 11.04.2025 року разом із відповіддю на відзив першим заступником керівника Шепетівської окружної прокуратури до справи долучені докази, на підтвердження факту недобросовісності ОСОБА_1 та ТОВ «Таурус Агро Плюс».

Так відповідно до відповіді Славутського відділу ДРАЦС у Шепетівському районі Хмельницької області від 05.04.2025 року, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Славутським відділом ДРАЦС у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 308 від 18.08.2023 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 заявниці ОСОБА_12 , яка на момент державної реєстрації смерті проживала за адресою : АДРЕСА_1 , також 09.01.2024 року було видано повторно свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 для доньки померлої особи ОСОБА_10 , що на момент звернення проживала за адресою : АДРЕСА_2 . В той же час, остання зазначена особа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Таурус Агро Плюс» засновником вказаного товариства є ОСОБА_10 , директором ОСОБА_13 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є також власником земельних ділянок з кадастровим номером :03:003:0061 площею 1,6001 га, з кадастровим номером :03:017:0103 площею 0,7643 га, з кадастровим номером :03:014:0044 площею 3,7585 га, які набуті ним, як зазначає прокурор на підставі підроблених заповітів та зараз перебувають в оренді ТОВ «Таурус Агро Плюс», засновником якого є ОСОБА_10 - мати ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 статті 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Ст. 80 Земельного кодексу (далі - ЗК України) встановлено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності (ч.1 ст.84 ЗК України).

Положеннями ст.81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної комунальної власності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України визначено, що право володіння припиняється, у тому числі, у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України (в редакції, яка діяла на час пред`явлення позову) якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 388 ЦК України (із змінами в редакції Закону № 4292-IX від 12.03.2025), якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:

1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;

2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:

1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;

2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Нормою ст.390 ЦК України (в редакції Закону № 4292-IX від 12.03.2025), суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а щодо нерухомого майна за його місцезнаходженням.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується з огляду на такі принципи: 1) у першому реченні першого абзацу закладається принцип мирного володіння майном, який має загальний характер; 2) принцип, викладений у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплений у другому абзаці принцип визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див.: mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див.: рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року(Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження №14-208цс18, пункт 100).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).

Якщо законом установлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (частина п`ята статті 12 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

У справі, яка розглядається, перед судом постає проблема захисту інтересів територіальної громади на майно, яке за своїм статусом та у зв`язку з відсутністю спадкоємців померлої особи відноситься до невитребуваної земельної частки (паю) (на час розгляду справи сформованої земельної ділянки, набутої у спадщину за підробленим заповітом).

З 01 січня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил користування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в України» від 10 липня 2018 року № 2498-VIII (далі - Закон України № 2498-VIII), згідно якого землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Відповідно до пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України (який є чинним з 01 січня 2019 року) з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

За життя ОСОБА_3 не стала власником спірної земельної ділянки, а набула лише право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом про право на земельну частку (пай), на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, ОСОБА_2 набула також право на спадкове майно земельну частку (пай), на підставі рішення Улашанівської сільської ради сформована земельна ділянка була передана у приватну вланість ОСОБА_2 .

Таким чином, земельна ділянка, яку просить витребувати позивач від ОСОБА_1 , належала до земель комунальної власності до її передачі ОСОБА_2 у незаконний спосіб, оскільки спадкоємці після ОСОБА_3 відсутні. Тому Улашанівська сільська рада є належним позивачем у справі.

Законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.

Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Отже, у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно закон передбачає за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, провадження № 14-190цс20.

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц, провадження № 61-17779св18).

Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей (див.: пункт 6.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див.: пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19, пункт 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, провадження № 12-44гс20).

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (див.: пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Отже враховуючи правовий висновок, сформований Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 754/446/22 провадження № 61-7349сво23 від 09 грудня 2024 року, за встановлених фактичних обставин у цій справі суд вважає, що при відчуженні спадкового майна територіальна громада має право лише на компенсацію вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги прокурора, який діє в інтересах територіальної громади про витребування земельної ділянки на користь Улашанівської сільської ради задоволенню є неналежним способом захисту.

Суд дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, приходить до висновку про те, що спірна земельна ділянка набута в незаконний спосіб, а саме на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, оскільки суд у рішенні послався на доказ заповіт, який як було встановлено в ході розгляду кримінального провадження був підроблений посадовою особою сільської ради, проте прокурором не надано доказів того, що перший набувач спадкового майна ОСОБА_2 знала про підробку заповіту, чи могла здогадуватися про набуття права на земельну частку (пай) на підставі незаконного судового рішення, тобто, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем майна.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_2 надала суду підроблений заповіт, складений через тривалий проміжок часу після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 , як на ознаку її недобросовісності, не заслуговує на увагу і не приймається судом.

Оскільки під час розгляду кримінального провадження не було встановлено причетності ОСОБА_2 до підробки вказаного заповіту, а також у справі відсутні докази передачі підробленого заповіту ОСОБА_2 особами, причетними до вчинення кримінального правопорушення у незаконний спосіб.

Тобто, добросовісний набувач ОСОБА_2 не може відповідати за порушення, допущені посадовими особами сільської ради, які звинувачуються за підробку заповіту ОСОБА_3 . Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , допоки не встановлено її недобросовісності.

Відповідач ОСОБА_1 , набуваючи земельну ділянку у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу, не міг передбачити незаконність набуття ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки, наданої їй у власність на підставі рішення Улашанівської сільської ради та зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому також є добросовісним набувачем.

Тверження прокурора про незаконність придбання відповідачем ОСОБА_1 у власність та ТОВ «Таурус Агро Плюс» в оренду інших земельних ділянок не може свідчити про злочинний умисел відповідача ОСОБА_1 на придбання спірної земельної ділянки та його недобросовісність, оскільки судом не встановлено причетності ОСОБА_1 до кримінального провадження, порушеного відносно посадових осіб Малоправутинської сільської ради, які підробили заповіти та внесли неправдиві відомості до Спадкового реєстру.

Суд вирішуючи питання про витребування спірної земельної ділянки на користь Улашанівської сільської ради повинен також здійснити оцінку критеріїв сумісності заходу втручання у мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу держави у право на мирне володіння майном, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, Конвенція гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Рішеннями ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» закріплені принципи застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

З огляду на викладене, принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування з приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

У цій справі суд, вирішуючи питання про підставність витребування у ОСОБА_1 в комунальну власність Улашанівскої сільської ради земельної ділянки площею 4,1141 га, кадастровий номер :05:013:0010, що розташована на території Улашанівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, надає оцінку наявності підстав для втручання у мирне володіння спірним майном відповідача ОСОБА_1 , який набув це майно за відплатним договором, посвідченим приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу, виходячи з принципів мирного володіння майном закріплених у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а також надає оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням.

З матеріалів справи слідує, що після смерті ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) передано у спадщину ОСОБА_2 за заповітом, посвідченим секретарем Малоправутинської сільської ради, як в подальшому виявилося в ході розслідування кримінального провадження, заповіт був підроблений ОСОБА_5 від імені померлої ОСОБА_3 , який був посадовою особою місцевого самоврядування - старостою с. Малий Правутин Берездівської сільської ради, тобто порушення було допущено саме посадовою особою органу місцевого самоврядування, який діяв від імені держави.

В подальшому ОСОБА_2 звернулася до Славутського міськрайонного суду, який своїм рішенням визнав за нею право на спадкове майно земельну частку (пай), належну за життя ОСОБА_3 .

Після набрання рішенням суду законної сили, ОСОБА_2 знову звернулася до державних органів, виготовила проектну документацію на земельну ділянку, та на підставі рішення органу місцевого самоврядування, який діяв від імені держави- Улашанівської сільської ради, набула право власності на спірну сформовану земельну ділянку, яку передала за відплатним договором купівлі- продажу ОСОБА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом, що діяв на підставі Закону.

Зважаючи на те, що всі дії по набуттю земельної ділянки ОСОБА_2 виконані державними органами, доказів навмисних дій ОСОБА_2 , які б сприяли допущенню державними органами помилок, що призвели до вибуття земельної ділянки із комунальної власності територіальної громади в незаконний спосіб судом не встановлено, а тому потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

В даному випадку прокурор, діючи від імені Улашанівської сільської ради намагається виправити помилку, допущену посадовими особами Малоправутинської сільської ради за рахунок осіб, які є добросовісними набувачами, що порушує принцип «належного урядування», про який вказує ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема у рішенні «Рисовський проти України».

У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

На думку суду, витребування у ОСОБА_1 - власника земельної ділянки та ТОВ «Таурус Агро Плюс» - орендаря, земельної ділянки, з кадастровим номером :05:013:0010 площею 4,1141 га, придбаної за відплатним договором у ОСОБА_2 , якій вона була передана на підставі рішення Улашанівської сільської ради № 25-4/2021 від 10.03.2021 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_2 » як в подальшому було встановлено слідством, за підробленим заповітом, що став підставою для прийняття радою такого рішення, вчиненим посадовою особою органу місцевого самоврядування, до якого ОСОБА_2 не була причетна і їй про це не було відомо, як і ОСОБА_1 , буде непропорційним втручанням у право власності, набуте особою, яка покладалася на легітимність та добросовісність дій органу місцевого самоврядування.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу держави у право на мирне володіння майном, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Прокурор зазначив, що витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 та ТОВ «Таурус Агро Плюс» становитиме суспільний та державний інтерес, що полягає у відновленні загальних засад справедливості, дотриманні належних процедур, позаяк набуття нерухомого майна на підставі підробленого заповіту нівелює принципи законності, справедливості, верховенства права та мирного володіння майном.

Проте, поняття «суспільний інтерес» має широке значення, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Таким чином, Конвенція гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність,і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Отже, на думку суду, витребуванням земельної ділянки у власника та користувача земельної ділянки, які є добросовісними набувачами, бо земельна ділянка набута ОСОБА_1 та ТОВ «Таурус Агро плюс» за відплатними договорами, відповідачі мали законні очікування від набутої у власність та оренду земельної ділянки, зокрема на отримання врожаю та прибутку, в тому числі у виді орендної плати від переданої в оренду ТОВ «Таурус Агро плюс» земельної ділянки, не буде дотримано справедливого балансу при позбавленні відповідача ОСОБА_1 його права власності та ТОВ "Таурус Агро Плюс" права користування, особи будуть нести «індивідуальний та надмірний тягар».

Натомість Улашанівська сільська рада, повернувши у комунальну власність земельну ділянку, лише виправить допущену посадовою особою держави помилку, і враховуючи статус земельної ділянки, яка відноситься до невитребуваних земельних паїв, в подальшому зможе розпорядитися нею шляхом передачі її у власність іншій особі, в тому числі і в порядку безоплатної передачі у власність (приватизації). А тому «справедливої рівноваги», що передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються та необхідного балансу не буде дотримано.

З цих підстав суд вважає, що витребування у добросовісного набувача земельної ділянки, набутої за відплатним договором, яка вибула з Улашанівської сільської ради поза її волею внаслідок злочинних дії посадових осіб органів місцевого самоврядування (держави) , порушуватиме принцип мирного володіння майном, закріплений у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а також створить надмірний тягар для відповідача таким втручанням.

А тому суд не вбачає підстав для задоволенню позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати у виді судового збору в сумі 3028 грн. слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 13, 131-1 Конституції України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру", ст.80,81,83 ЗК України, ст. 387,388, 399 ЦК України, ст. 6-16, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Улашанівської сільської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Таурус Агро Плюс" про витребування земельної ділянки зі незаконного володіння у комунальну власність, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням https://sl.km.court.gov.ua/sud2214/ або в підсистемі "Електронний суд".

Повний текст рішення складено 21.08.2025 року.

Головуючий суддя Н.В.Матвєєва