ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Кредит-капітал» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (в подальшому - ТОВ «ФК «Кредит-капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №9222957 від 29.11.2022 в розмірі 30896,50 грн. та 2422,40 грн. судового збору.

Вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою електронних підписів було укладено кредитний договір №9222957, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн. строком на 100 днів, з датою повернення - 09.03.2023.

27.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №95-МЛ, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

Всупереч умовам кредитного договору, позичальник не виконала належним чином своїх зобов`язань в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 30896,50 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 7500 грн., заборгованості за сумою відсотків 22396,50 грн., боргу по комісії - 1000 грн.

Незважаючи на направлення новим кредитором претензії про погашення заборгованості, остання залишилась без належного реагування з боку позичальника.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» витрат на правничу допомогу у розмірі 2800 грн.

Відмова суду в задоволенні позову обґрунтована ненаданням позивачем доказів переходу прав за договором відступлення прав вимоги до нього як до нового кредитора, відсутністю підтвердження оплати за договором відступлення в розмірі визначеному в самому договорі. Також суд зазначив, що вимога про стягнення комісії є нікчемною, а отже задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд встановив відсутність доказів оплати ним послуг адвоката.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема вказує про помилковість висновку суду першої інстанції щодо недоведеності належними доказами переходу прав вимоги по договору факторингу, яка доводиться наявними в матеріалах справи доказами

Зазначає, що розрахунок заборгованості було здійснено первісним кредитором та передано згідно договору відступлення прав вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.11.2022 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №9222957, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн., строком на 100 днів, з датою повернення - 09.03.2023.

Факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не заперечувався.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості ТОВ «ФК «Кредит-капітал» вказувало, що неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, право вимоги якої перейшло від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» на підставі договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023.

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано копію анкети-заяви, кредитного договору з додатками 1 та 2, довідки про підписання ОСОБА_1 договору із застосуванням одноразового ідентифікатора, платіжного доручення про перерахування коштів в сумі 10000 грн., відомості про щоденні нарахування та погашення, виписки з особового рахунку, договору про відступлення прав вимоги, акту приймання-передачі реєстру боржників, платіжної інструкції про плату за відступлення прав вимоги в сумі 822012,02 грн., витягу з реєстру боржників з прізвищем відповідача під номером 1648 та сумою боргу 30896,50 грн. претензії від нового кредитора з вимогою погашення заборгованості в добровільному порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку про недоведеність належними доказами переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового, оскільки відсутні докази оплати за договором факторингу, у розмірі визначеному в договорі про відступлення прав вимоги.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, сторонами не заперечується укладання кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , за яким остання отримала 10000 грн. кредиту.

При цьому, останньою залишилось не спростованим твердження позивача про те, що неналежне виконання нею своїх зобов`язань призвело до утворення заборгованості по кредитному договору.

Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» вбачається, що до нового кредитора переходять права вимоги з кількістю боржників 2188, за загальною сумою заборгованості (кредитний портфель) на суму 29806267,37 грн., при цьому останнє має сплатити в якості компенсації за придбання прав вимоги 822012,02 грн.

На підтвердження оплати позивачем було надано платіжну інструкцію №71170 на суму 822012,02 грн. з приміткою призначення платежу «Плата відступлення прав вимоги згідно договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023».

Разом з тим, місцевий суд не дав належної оцінки вказаним доказам та дійшов помилкового висновку про відсутність доказів оплати, що в свою чергу свідчить про відсутність переходу прав вимоги і по кредитному договору укладеному з ОСОБА_1 .

Сума коштів за придбання прав вимоги зазначена в договорі про відступлення прави вимоги та в платіжній інструкції є ідентичними 822012,02 грн.

Також матеріали справи містять і акт прийому передачі реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги з кількістю боржників 2188 та витяг з цього реєстру з прізвищем відповідача ОСОБА_1 під номером 1648.

Встановлені колегією суддів обставини та надані позивачем докази в повній мірі доводять правомірність переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового на підставі кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», а відтак в порядку ст. 514 ЦК України позивач наділений правом вимоги до відповідача в обсягах прийнятих від попереднього кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підтвердження наявності заборгованості позивачем було надано відомость про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 по кредитному договору за період з 29.11.2022 (укладання кредитного договору) по 02.04.2023 та виписку з особового рахунку з зазначенням загальної заборгованості в сумі 30896,50 грн.

Заперечуючи проти заявленої в позові суми боргу, відповідач ОСОБА_1 вказувала, що згідно відомості, нарахування відбувалися поза межами строку дії кредитного договору до 02.04.2023, хоча строк дії кредитного договору складав 100 днів і діяв до 09.03.2023.

Вказані заперечення відповідача грунтуються на законі і приймаються до уваги колегією суддів, у зв`язку з чим заборгованість по кредиту необхідно обраховувати впродовж дії кредитного договору, оскільки після його закінчення захист інтересів кредитора охоплюється положеннями ст. 625 ЦК України.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості за період з 29.11.2022 по 09.03.2023 в сумі 32271,50 грн., з урахуванням здійснених відповідачем платежів по сплаті комісії за пролонгацію, тіла кредиту, процентів по кредиту на загальну суму 7000 грн., вбачається утворення заборгованості в розмірі 25271,50 грн.

Таким чином наявна заборгованість в межах строку дії кредитного договору становить 25271,50 грн. і включає в себе як тіло кредиту, комісію та нараховані відсотки.

За вказаних обставин, не можуть прийматись до уваги нараховані кредитором відсотки за межами строку дії договору, тобто після 09.03.2023, а відтак здійснене товариством нарахування відсотків з 09.03.2023 по 02.04.2023, суперечить чинному законодавств і є безпідставним.

Що стосується відмови суду в стягненні комісії за надання кредиту в сумі 1000 грн., колегія суддів приходить до наступного висновку.

10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим текст статті 11 цього Закону викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з чч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Пунктом 1.5.1 укладеного між сторонами договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Отже, умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо розміру та порядку сплати комісії не суперечать ЗУ «Про споживче кредитування», а тому апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача комісії за надання кредиту.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» заборгованості за кредитним договором №9222957 від 29.11.2022 в сумі 25271,50 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог 81,8% ( з заявлених до стягнення 30896,50 грн. стягнуто 25271,50 грн.), відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір у відповідному відсотковому співвідношенні.

Оскільки при подачі позовної заяви та апеляційної скарги позивачем було сплачено 6056 грн. (2422,40 грн. + 3633,60 грн.), сума судового збору яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 4953,80 грн. (81,8% від 6056 грн.)

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Кредит-капітал» задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованість за кредитним договором №9222957 від 29.11.2022 в сумі 25271,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» судовий збір в сумі 4953,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин