Справа № 953/8318/25
н/п 2-н/953/2198/25
УХВАЛА
"20" серпня 2025 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕОЖБ «ФАВОРИТ 1» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за експлуатаційні та комунальні послуги у розмірі 94 869,60 гр. за період з серпня 2022 по червень 2025,
12 серпня 2025 року ТОВ «ПЕОЖБ «ФАВОРИТ 1» (далі: заявник) звернулось до ОСОБА_1 (далі: боржник) з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за експлуатаційні та комунальні послуги у розмірі 94 869,60 гр. за період з серпня 2022 по червень 2025.
Розглянувши вищезазначену заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного:
Згідно ч.2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Пунктом 3 ч.1 ст.161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Згідно ч.2 ст.161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Водночас, ч.3 ст.19 ЦПК України передбачено, що наказне провадження призначене лише для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
У ч.5 ст.19 ЦПК України зазначено, що умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Пунктом 1 ч.4 ст.19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Із аналізу п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України вбачається, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, беручи до уваги вказані вище норми законодавства, приходжу висновку, що звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу у порядку п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, заявник повинен також дотримуватися вимог ч.3 ст.19 ЦПК України.
Хоча законодавцем і не встановлено граничну межу грошових сум пов`язаних з терміном «незначний розмір», однак така межа законодавчо визначена для малозначних справ, суми, що підлягають до стягнення за якими не можуть перевищувати 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01.01.2025, відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн, тобто законодавець пов`язує розрахунок підлягаючих до стягнення сум для розмежування форми розгляду справ цивільної юрисдикції з розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому вважаю, що незначний розмір грошових сум передбачений ч. 3 ст. 19 ЦПК України не може перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 30 280,00 грн.
Між тим, в порушення зазначених норм представник заявника звернувся до суду в порядку наказного провадження із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за експлуатаційні та комунальні послуги у розмірі 94 869,60 гр. за період з серпня 2022 по червень 2025, розмір якої не можна віднести до грошових сум незначного розміру, для стягнення яких ЦПК України призначений інститут наказного провадження, з огляду на зазначене вище, оскільки даний розмір перевищує межу навіть допустимої ціни позову для малозначних справ.
Згідно п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 цього Кодексу.
Враховуючи те, що заявлена до стягнення сума заборгованості не відповідає змісту і завданню наказного провадження у цивільному судочинстві (враховуючи її значний розмір), на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, у видачі наказу слід відмовити.
Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови в видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника в порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Згідно ч.2 ст.166 ЦПК України відмова в видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Керуючись ст. 163, 165, 166 ЦПК України, суддя,
У видачі судового наказу за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «ПЕОЖБ «ФАВОРИТ 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за експлуатаційні та комунальні послуги у розмірі 94 869,60 гр. за період з серпня 2022 по червень 2025, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Єфіменко