Провадження № 22-ц/812/1597/25
УХВАЛА

Іменем України

25 серпня 2025 року м. Миколаїв

справа № 473/586/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Носіковим І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 , подане представником - адвокатом Венгер Євгеном Валерійовичем - про призначення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Венгер Євгеном Валерійовичем - на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 03 липня 2025 року під головуванням судді Ротар М.М., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 10 грудня 2022 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач отримав у нього в борг 3000 доларів США та 40000 гривень зі строком повернення до 10 березня 2023 року, про що було складено відповідну розписку. Оскільки відповідачем борг не було повернуто, позивач просив стягнути з нього на свою користь заборгованість в сумі 165788 грн 20 коп. та 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 10 березня 2023 року по 27 січня 2025року) в сумі 9020 грн 70 коп., а всього стягнути 174808 грн 90 коп. Крім того просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що він не підписував жодної розписки та не отримував від позивача коштів, а позивач не надав жодних додаткових доказів факту передачі грошей (банківських виписок, квитанцій, відео фіксації чи свідчень). Крім того відповідач вважав, що позивачем пропущена позовна давність.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 липня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 липня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 165760 грн 00 коп., 1328грн 00 коп. судового збору та 5000 грн 00 коп витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Венгер Є.В. - посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначав, що відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим змінити порядок розгляду справи із спрощеного позовного провадження на загальне позовне провадження відповідно до ст. 277 ЦПК України, але ухвалою суду від 16 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про зміну порядку розгляду справи. Також суд ухвалою від 03 липня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. На думку адвоката Венгер Є.В., відмовляючи у задоволенні клопотання, суд перешкодив відповідачу у реалізації принципу змагальності та рівності сторін, гарантованого національним та міжнародним правом, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Одночасно до суду апеляційної інстанції представником відповідача адвокатом Венгер Є.В. - надано клопотання про витребування у позивача оригіналу розписки від 10 грудня 2022 року та призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручити Миколаївському науково - дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України

На вирішення експерта просив поставити питання:

- чи належить підпис у розписці від 10 грудня 2022 року ОСОБА_1 , чи іншій особі?;

- чи виконано рукописний текст у розписці від 10 грудня 2022 року ОСОБА_1 , чи іншою особою?;

- чи відповідає дата складання розписки від 10 грудня 2022 року реальному часу написання документу?

В судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач та відповідач не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчить Реєстр підтверджень про отримання документів з «Електронного суду» представником позивача адвокатом Лукіянчиним І.П., відповідачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Венгер Є.В. (а.с. 63зв.). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання представника відповідача адвоката Венгер Є.В. - про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Так, за змістом статей 103, 110 ЦПК України експертиза призначається судом за клопотанням однієї із сторін для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребує спеціальних пізнань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо.

За змістом частин першої, другої статті 376 ЦПК України висновок експерта є одним із можливих доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших

Відповідно до частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень частин другої, третьої статті 367 ЦПК України дає підстави виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:

докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (незалежних від нього) не міг надати їх до суду;

суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо);

наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, від 02 липня 2025 року у справі № 490/7829/23.

Зазначене також підтверджується практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, що має значний вплив на дотримання принципів судочинства, зокрема змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19; постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/, від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22).

ЦПК України пов`язує вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням таких критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів (постанова Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі № 46/603).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 19 жовтня 2021 року у справі № 903/533/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 638/6852/18).

Заявляючи клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у суді апеляційної інстанції апелянт посилається на те, що не мав можливості надати вказаний доказ у суді першої інстанції, оскільки ухвалою цього суду від 03 липня 2025 року було відмовлено у задоволенні такого клопотання.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, апелянтом не доведено, що неможливість отримання такого доказу як висновок почеркознавчої експертизи не залежав від нього, а пов`язаний з необґрунтованою відмовою місцевого суду у призначенні такої експертизи.

Так, з матеріалів справи слідує, що ухвалою суду першої інстанції від 04 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та призначено підготовче судове засідання на 10 березня 2025 року.

Отримавши вказану ухвалу суду відповідач 11 лютого 2025 року подав відзив на позовну заяву з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, зміни порядку розгляду справи на загальне провадження та витребування у позивача оригіналу розписки.

10 березня 2025 року в судове засідання сторони не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, судове засідання відкладено на 16 квітня 2025 року.

В судове засідання 16 квітня 2025 року відповідач, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 квітня 2025 року заперечення відповідача ОСОБА_1 проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення розгляд справи відкладено на 06 червня 2025 року.

В судове засідання 06 червня 2025 року належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи відповідач знову не з`явився. Від представника позивача надійшла заява про долучення оригіналу розписки та відкладення розгляду справи для повторного виклику відповідача. Судове засідання було відкладено на 03 липня 2025 року.

Цього ж дня судом до особистого кабінету ОСОБА_1 в системі «Електронний суд» було направлено лист-повідомлення, в якому відповідача було поінформовано про відкладення розгляду справи на 03 липня 2025 року та роз`яснено, що для вирішення клопотання про призначення експертизи необхідна особиста явка для відібрання вільних та експериментальних зразків (а.с. 27).

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 липня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвала мотивована тим, що відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, не надав вільні, умовно вільні та експериментальні зразки підпису, а тому суд був позбавлений можливості призначити у справі судову-почеркознавчу експертизу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відхилив клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.

Так, вказане клопотання ОСОБА_1 обґрунтовував необхідністю встановлення недостовірності рукописного тексту та підпису у розписці від 10 грудня 2022 року.

Пунктом 3.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачено, що експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.

Згідно пункту 1.1. Глави 1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Науково-методичні рекомендації), що також затверджені Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

За приписами пункту 1.3. Глави 1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій для проведення досліджень орган, який призначив експертизу, повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Згідно пункту 1.4. Глави 1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган, який призначив експертизу, має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган, який призначив експертизу, зобов`язаний зазначити документи, у яких містяться вільні та умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи.

За правилами пункту 1.7. Глави 1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій експериментальні зразки посвідчуються органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Апеляційний суд зауважує, що при призначенні експертизи за клопотанням однієї із сторін спору, саме така сторона має вживати своєчасні та належні дії щодо забезпечення проведення експертизи.

Викладене свідчить про те, що саме внаслідок недобросовісної процесуальної поведінки ОСОБА_1 щодо виконання передбаченого ст. 43 ЦПК України обов`язку учасника справи подавати докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, вищевказаний доказ не був отриманий у суді першої інстанції.

Те, що ухвалою суду від 16 квітня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зміну порядку розгляду справи із спрощеного позовного провадження на загальне позовне провадження, ніяким чином не перешкоджало ОСОБА_1 реалізувати свої процесуальні права. До того ж, хоча справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, її розгляд проводився в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Порушуючи питання в суді апеляційної інстанції про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що унеможливлює відібрання судом експериментальних зразків його підпису та почерку, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи. Вільних або умовно вільних зразків його підпису та почерку не надав.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність вчинення ним належних дій щодо забезпечення проведення експертизи.

З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 , поданого адвокатом Венгером Є.В., про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи на стадії апеляційного перегляду, що відповідає вимогам частини третьої статті 367 ЦПК України. Також колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься оригінал розписки від 10 грудня 2022 року, а тому клопотання в частині витребування оригіналу розписки від 10 грудня 2022 року є необґрунтованим.

Керуючись ст. 103, 222, 367-368 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 , подане представником адвокатом Венгер Євгеном Валерійовичем - про призначення судової почеркознавчої експертизи залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна ухвала складена 27 серпня 2025 року