Справа №366/2373/22
Провадження №6/366/24/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2025 року селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гончарука О.П.,

при секретарі Івановій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Корнійчук М.В. про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Іванківського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 366/2373/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, через свого представника адвоката Корнійчук М.В. звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 02.02.2023 y справі № 366/2373/22, виданий Іванківським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з моменту подачі заяви до суду 29.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття; про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 268,40 (двісті шістдесят вісім) грн 40 коп.

В обґрунтування заяви (клопотання) зазначає, що Іванківським районним судом Київської області було видано судовий наказ від 02.02.2023 у справі № 366/2373/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з моменту подачі заяви до суду 29.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 17.03.2025 y справі № 366/3650/24 припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з моменту подачі заяви до суду 29.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття, що стягуються на підставі судового наказу Іванківського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі № 366/2373/22.

У даному випадку, рішенням Іванківського районного суду Київської області від 17.03.2025 встановлено юридичний факт припинення обов`язку ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 . Це означає, що обов`язок боржника, який був встановлений судовим наказом від 02.02.2023 у справі № 366/2373/22, припинено, а отже, з моменту набрання рішенням законної сили відсутні підстави для подальшого примусового виконання зазначеного виконавчого документа.

З урахуванням викладеного, існують правові підстави для визнання судового наказу від 02.02.2023 таким, що не підлягає виконанню, відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України. Це підтверджується фактом припинення аліментного зобов`язання, що має юридичну силу, оскільки ґрунтується на новому рішенні компетентного суду.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується довідками про доставку смс-повідомлень.

Частина 3 ст. 432 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Крім цього, в силу ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що судовим наказом Іванківського районного суду Київської області від 02.02.2023р. (справа №366/2373/22, провадження №2-н/366/5/23) стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) кошти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з моменту подачі заяви до суду 29.12.2022 року) і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 02.02.2023р.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 17.03.2025р. (справа №366/3650/24, провадження №2/366/207/25) припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, які стягуються на підставі судового наказу Іванківського районного суду Київської області від 02.02.2023 року (справа 366/2373/22). Рішення набрало законної сили 02.05.2025р.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією із засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є верховенство права.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Так, Європейська комісія "За демократію через право" (Венеціанська комісія) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року у Доповіді "Верховенство права" вказала, що основними критеріями розуміння верховенства права є, зокрема: доступність закону (законмає бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; рівність перед законом; влада має здійснюватися у правомірний, справедливий та розумний спосіб; елементами верховенства права є: законність, включаючи прозорий, підзвітний та демократичний процес введення в дію приписів права; юридична визначеність; заборона свавілля; рівність перед законом.

Європейський суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону: по-перше, закон повинен бути доступним особі, по-друге, він має бути передбачуваним, по-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права.

Окрім цього, практикою ЄСПЛ визначено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд може застосовувати закон, що регулює подібні правовідносини, а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп вбачається, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявником в даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутні будь-які нововиявлені обставини, а наявні свідчать про відсутність боргових зобов`язань.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Аналіз вказаної норми СК України свідчить, що право на звернення до суду із вимогами про стягнення аліментів належить лише особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа - судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник посилався на те, що дитина станом на 29.05.2022 року проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стороною заявника (боржника) надано рішення Іванківського районного суду Київської області про припинення обов`язку ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини- ОСОБА_3 , тому обов`язок боржника встановлений судовим наказом від 02.02.2023 у справі №366/2373/22 припинено, а отже з моменту набрання рішенням законної сили відсутні підстави для подальшого примусового виконання зазначеного виконавчого документу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Вказані обставини та наявні у справі докази стороною стягувача не спростовані.

В даному випадку стягнення із заявниці аліментів на підставі судового наказу в примусовому порядку на утримання дитини, яка і так нею утримується до теперішнього часу, не відповідає принципам законності та справедливості.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що відсутність у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у відповідності до положень статті 432 ЦПК України є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу від 02.02.2023 року, виданого Іванківським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з моменту подачі заяви до суду 29.12.2022 року) і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст. ст. 160, 173, 352-354, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Корнійчук М.В. про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Іванківського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 366/2373/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 02.02.2023 y справі № 366/2373/22, виданий Іванківським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з моменту подачі заяви до суду 29.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття; про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 268,40 (двісті шістдесят вісім) грн 40 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.П. Гончарук