Справа №:755/3257/25
Провадження №: 2/755/4166/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Силкової Л.Є.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що позивача спільно проживав з ОСОБА_3 з 2011 року. Від спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що з 2020 року відповідача переїхала жити за іншою адресою. З цього часу відповідач більше з сином спілкування не підтримує, його життям не цікавиться. З 2020 року позивач самостійно виховує сина. Дитина позитивно характеризується у школі, що підтверджується характеристикою. За таких обставин, виходячи з інтересів дитини, з огляду на ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, батько ОСОБА_1 звертається до суду та просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Поштова кореспонденція (ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки, що направлялися за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача) повернулись до суду не врученою з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання». Про судові засідання відповідач повідомлена належним чином, що підтверджується розписками.

Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що від спільних відносин сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12 квітня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 06 серпня 2013 року було складено відповідний актовий запис № 2096. Батьками особи вказано: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 .

Згідно акту обстеження умов проживання № 92 від 19 червня 2024 року, виданого Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації за адресою: АДРЕСА_1 проживають і мають постійне місце реєстрації: батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дядько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання син ОСОБА_4 проживає з батьком і перебуває на його утриманні.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, діючи виключно в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою позивача з дитинства, суду пояснила, що відповідач веде аморальний спосіб життя та має алкогольну залежність. Вихованням та утриманням дитини не займається. Дитина проживає та перебуває на утриманні батька з кінця 2019 року. Мати з кінця 2019 року не проживає з дитиною та не цікавиться ним.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивача з дитинства, суду пояснила, що мати дитини вживає алкогольні напої та в останній раз сусідка бачила ОСОБА_3 навесні 2020 року біля центру де відповідач лікувалась від алкогольної залежності. Дитина проживає з батьком тривалий час, ще до війни. Мати дитиною не цікавиться та разом з матір`ю сусідка їх не бачила.

У ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені ст. 166 СК України.

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється ст. 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано ст. 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2020 року постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 .

Як вказує позивач та встановлено судом, відповідач не проживає із дитиною однією сім`єю, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини як складову частину виховання.

У відповідності до вимог ч. 1, 4, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 2 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Разом з тим, доказів участі відповідача у вихованні сина, піклування про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, харчування, медичний догляд і лікування суду не надано, що дає суду підстави визнати відсутність таких дій зі сторони відповідача доведеними.

Крім того, жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні дитини з боку відповідача, матеріали справи не містять.

Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.

Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між нею та її сином, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дитиною.

Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, як найкращі інтереси неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також те, що відповідач фактично не виконувала свої батьківські обов`язки з 2020 року, суд приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору у відповідності до ухвали суду від 03 березня 2025 року з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладено, керуючись ст. 19, 150, 155, 164, 165 СК України, ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання)

здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місяця проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, , адреса місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, 4-А.

Повний текст рішення складено 22.08.2025 року.

Суддя Н.О. Яровенко