ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/2469/23

провадження № 22-ц/4809/1027/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2025 року у складі головуючого судді Бойко І. А.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов, письмових пояснень і рішення суду першої інстанції.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 335 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що з 18 жовтня 2016 року по 31 січня 2022 року позивач працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП «СхідГЗК» на підземних роботах.

За час роботи на підприємстві відповідача впродовж 15 років, через шкідливі умови праці та значне перевантаження, у позивача виникло хронічне професійне захворювання.

31 січня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з ДП «СхідГЗК» на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) № 15-20-03/1827-22 від 04 квітня 2022 року, затвердженої начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області О. Кухаренком, умови його праці на робочих місцях Інгульської шахти ДП «СхідГЗК» за професіями підземного гірника дільниці підривних робіт, підземного роздавальника вибухових матеріалів та підземного гірника дільниці гірничопрохідницьких, бурових та очисних робі і відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності та за професією підземного електрослюсаря (учня) чергового та з ремонту устаткування відносяться до 3 класу 4 ступеня шкідливості та небезпечності.

Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 травня 2022 року, причиною виникнення у позивача професійного захворювання: є рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає до 27,3% при нормі 25%, робоча поза вимушена 12,8% при нормі до 10%, кількість вимушених (більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 192 нормі 51-100 відносяться до III класу І ступеню важкості трудового процесу.

За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу.

У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю ОСОБА_1 пройшов 19 червня 2023 року повторний огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було підтверджено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60% (радикулопатія - 45%, приглухуватість 15 %), що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 138080 від 19 червня 2023 року та 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 388066 від 19 червня 2023 року безтерміново.

Позивач вказує, що отримав з вини відповідача професійне захворювання, через це стан його здоров`я є незадовільним, постійно турбують біль у хребті, попереку, суглобах, судоми в литкових м`язах, біль в ліктьових, плечових та колінних суглобах, утруднена хода, загальна слабкість, задишка, зниження слуху, шум у вухах. Періодичні курси лікування, які він змушений проходити, призводять до незначного полегшення на короткотривалий час.

Крім того, позивач позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, оскільки він не має можливості реалізовувати свої звички та бажання, що негативно позначаються на його сім`ї.

Втрата можливості влаштуватись на роботу в працездатному віці та періодичне лікування, викликає у позивача психологічний дискомфорт, стрес та депресію. Зазначені негативні явища є триваючими, продовжують його супроводжувати та не зменшуються з часом. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням його здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, тому він звернувся до суду із даним позовом.

У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що відповідач не заперечує факт виконання позивачем робіт на підприємстві на вищевказаних посадах. В той же час, вина відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання позивачем не доведена. Так, на підприємстві створені всі належні умови для мінімізації шкідливих факторів, які виникають через специфіку виробництва, зокрема шляхом запровадження модернізованої технології виробництва. Негативний вплив на здоров`я працівників підприємством не може бути повністю усунений з об`єктивних причин. Відповідач в повному обсязі виконував обов`язки щодо дотримання вимог безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, колективного договору, що в сукупності свідчить про належне виконання вимог законодавства щодо створення безпечних умов праці. Зазначає, що існує ймовірність спричинення моральних страждань позивача не від професійних захворювань, а від супутніх причин. У зв`язку з чим представник відповідача вважає, що умови для відшкодування моральної шкоди відсутні через відсутність протиправних діянь та вини відповідача. Сума, пред`явлена позивачем, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Характер правопорушення, на яке посилається позивач, не передбачає розрахунку моральної шкоди у кратному співвідношенні до мінімальної заробітної плати. Спричинення моральної шкоди позивачем не доведено належними доказами, а наявність самої шкоди не є безумовною підставою для її відшкодування. Також представник відповідача зауважив, що позивач отримує щомісячні страхові виплати та при встановленні інвалідності отримав одноразову грошову допомогу у значному розмірі, які компенсували моральні страждання та втрати позивача у зв`язку із частковою втратою працездатності (а.с.56-58).

Представник відповідача подав письмові пояснення, в яких зазначив, що сторони скористались правом врегулювати питання відшкодування моральної шкоди в договірному порядку. 11 липня 2023 року між ДП «Схід ГЗК» Інгульська шахта та ОСОБА_1 укладено угоду № 18/722 про відшкодування моральної шкоди у сумі 6 000 грн за отримання професійного захворювання та втрату працездатності.

Після реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз, ОСОБА_1 не має права повторно вимагати такої компенсації. Звернення позивача до суду є передчасним, оскільки договір діє і на даний час виконується в частині оплати моральної шкоди. Сума, визначена позивачем в позовній заяві, не обумовлена договором та не відповідає істотним умовам договору про відшкодування моральної шкоди, а в самому договорі позивач відмовився від будь-яких інших сум на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з відповідача, крім суми, обумовленої договором. На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.70-71).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в особі Інгульської шахти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не спростовані доводи відповідача, що спірне питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, сторони врегулювали в досудовому порядку шляхом укладення відповідного договору в письмовій формі.

Крім того, суд зазначив, що поведінка позивача, який уклав з відповідачем у справі договір про відшкодування завданої йому моральної шкоди, де узгодив форму, розмір та строки виплати відшкодування, а згодом, не дочекавшись спливу визначеного строку виконання відповідачем (боржником) свого обов`язку, пред`явив позов про стягнення відшкодування у більшому розмірі, не оспорюючи сам договір, суперечить його попередній поведінці та є недобросовісною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Діана Миколаївна, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2025 року та ухвалення нового про задоволення позову.

Вказує, що предметом договору на який посилається відповідач та суд в своєму рішенні, є саме відшкодування моральної шкоди у зв`язку із профзахворюванням згідно протоколу засідання ЛЕК від 12 травня 2022 року, а не втратою працездатності відповідно до довідки МСЕК від 19 червня 2023 року серії 12 ААА № 138080 та серії 12 ААГ від 19 червня 2023 року № 388066 про інвалідність 3 групи.

Зазначає, що суд першої інстанції не перевірив належним чином факт виконання умов укладеної угоди саме на відшкодування моральної шкоди пов`язаної з втратою працездатності та інвалідністю та чи були у позивача підстави для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, між сторонами не було досягнуто домовленості про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди, пов`язаною саме з втратою працездатності та інвалідністю, а тому її компенсація повинна відбуватися за рішенням суду після повного та всебічного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача адвоката Бузинарської Д. М., представника відповідача Плетньова О. С., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній працював на ДП «СхідГЗК», а саме: 18 жовтня 2006 року він був прийнятий на посаду підземного роздавальника вибухових матеріалів з повним робочим днем. 17 грудня 2012 року ОСОБА_1 переведений на посаду підземного гірника з повним робочим днем. 06 червня 2013 року переведений учнем електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування з повним робочим днем у підземних умовах. 16 вересня 2013 року переведений підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з повним робочим днем. 31 січня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.8-10).

Згідно інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04 квітня 2022 року № 15-20-03/1827-22 установлено, що відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях Інгульська шахта ДП «СхідГЗК» за професіями підземного гірника дільниці підривних робіт, підземного роздавальника вибухових матеріалів та підземного гірника дільниці гірничопрохідних, бурових та очисних робіт, відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності та за професією підземного електрослюсаря (учня) чергового та з ремонту устаткування відноситься до 3 класу 4 ступеня шкідливості (а.с.11-18).

Відповідно до повідомлення про хронічне захворювання (отруєння) ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» встановило у ОСОБА_1 хронічне захворювання (а.с.19).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 травня 2022 року комісією Управління Держпраці у Кіровоградській області встановлені наступні причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК»: рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає до 27,3 %, при нормі 25%, робоча поза вимушена 12,8 %, при нормі до 10 %, кількість вимушених (більше 300) нахилів корпусу за зміну становить до 192, при нормі 51-100, відноситься до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну ІІІ клас 2 ступеню напруженості трудового процесу. З метою ліквідації і запобігання виникнення професійних захворювань (отруєнь) запропоновано виконувати ряд заходів, а саме: посилити контроль використання працівниками засобів захисту (а.с.20-21).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 648 від 12 травня 2022 року у ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом нижніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) суглобів (а.с.22-23).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 62 від 19 жовтня 2018 ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 08 по 19 жовтня 2018. Діагноз: остеоартроз ліктьових суглобів 1-2 ст. ПФС 1-2 ст., больовий синдром (а.с.33).

Згідно із епікризом № 594 із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_1 з 12 по 22 травня 2020 перебував на лікуванні в КНП «Поліклінічне об`єднання Міської ради м. Кропивницького». Повний діагноз: поперековий остеохондроз ІІ ступеня. Вертеброгенна люмбоішалгія, стійкий виражений больовий, м`язовотонічний синдром (а.с.29).

Відповідно до епікризу № 442 з медичної карти амбулаторного хворого установлено, що ОСОБА_1 проходив лікування з 01 по 14 квітня 2021 року в КНП «Поліклінічне об`єднання Міської ради м. Кропивницького». Повний діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта ІІ ст. Вертеброгенна люмбоішалгія, стійкий виражений больовий, м`язовотонічний синдром (а.с.39-40).

Згідно виписки із медичної карти поліклінічного хворого, ОСОБА_1 з 01 по 15 грудня 2021 перебував на лікуванні в поліклінічному відділенні КНП КРР Кропивницької ЦРЛ. Діагноз: двобічна цервікокранібрахіалгія та радикулопатія L5, S1, двобічна з акцентом з ліва на фоні розповсюдженого остеохондрозу хребта 11-111 ст. Ретролістез L4. Часто рецидивуючий перебіг. Стійкий больовий синдром з м`язово-тонічними проявами. Периферичний нейросудинний синдром. Двобічний плече лопатковий періартроз. Порушена біомеханіка хребта 11 ст. (а.с.32).

Відповідно до виписки № 11225 з медичної карти стаціонарного хворого пульмонологічного відділення ОСОБА_1 з 16 по 23 грудня 2021 перебував на лікуванні в пульмологічному відділенні КНП «КОЛ КОР» (а.с.31).

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1554 установлено, що з 14 по 18 лютого 2022 позивач перебував на лікуванні в неврологічному відділенні КНП «КОЛ КОР» (а.с.30).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 62 від 25 січня 2022 року, установлено, що ОСОБА_2 проходив періодичні лікування. Надано направлення до ДУ «Український НДІ промислової медицини» (м. Кривий Ріг для встановлення зв`язку захворювання зі шкідливими факторами на виробництві.

За висновком ЛКК № 1 від 13 січня 2022 року протипоказання працювати в шкідливими умовах праці: в умовах підвищеного шуму, знижених температур, у вимушеній робочій позі, у зоні іонізуючого випромінювання в підземних умовах (а.с.35-37, 38).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 138080 від 19 червня 2023 року, ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 становить 60 % та є безтерміновою (25).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 388066 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безтерміново. Причина інвалідності - професійне захворювання (а.с.24).

Відповідно до договору № 18/722 від 11 липня 2023 року, укладеного між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 , сторони, враховуючи заяву останнього про виплату одноразової грошової компенсації в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «СхідГЗК», з урахуванням медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Українська науково-дослідний інститут промислової медицини» № 648 від 12 травня 2023 року, узгодили, що ДП «СхідГЗК» сплачує одноразову грошову виплату ОСОБА_1 в сумі 6 000 грн з врахуванням сплати необхідних податків та обов`язків платежів із вказаної суми, в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань з ДП «СхідГЗК», а останнє зобов`язується в строк до 31.07.2024 сплатити на користь ОСОБА_1 6000 грн на реквізити, які наведені в угоді (а.с.72).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до вимог статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої третьої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Тобто відповідно до вказаної норми за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе відповідальність за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 362/5580/15-ц (провадження № 61-8552св18) та від 04 грудня 2019 року у справі № 344/9109/18 (провадження № 61-14480св19).

Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико-соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповіднодо трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній працював на ДП «СхідГЗК», а саме: 18.10.2006 він був прийнятий на посаду підземного роздавальника вибухових матеріалів з повним робочим днем. 17.12.2012 ОСОБА_1 переведений на посаду підземного гірника з повним робочим днем. 06.06.2013 переведений учнем електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування з повним робочим днем у підземних умовах. 16.09.2013 переведений підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з повним робочим днем. 31.01.2022 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.8-10).

Згідно інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.04.2022 № 15-20-03/1827-22 установлено, що відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях Інгульська шахта ДП «СхідГЗК» за професіями підземного гірника дільниці підривних робіт, підземного роздавальника вибухових матеріалів та підземного гірника дільниці гірничопрохідних, бурових та очисних робіт, відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності та за професією підземного електрослюсаря (учня) чергового та з ремонту устаткування відноситься до 3 класу 4 ступеня шкідливості (а.с.11-18).

Відповідно до повідомлення про хронічне захворювання (отруєння) ДУ «Український науково-дослідний інституту промислової медицини» встановило у ОСОБА_1 хронічне захворювання (а.с.19).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 648 від 12 травня 2022 року у ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом нижніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) суглобів (а.с.22-23).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 травня 2022 року комісією Управління Держпраці у Кіровоградській області встановлені наступні причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК»: рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає до 27,3 %, при нормі 25%, робоча поза вимушена 12,8 %, при нормі до 10 %, кількість вимушених (більше 300) нахилів корпусу за зміну становить до 192, при нормі 51-100, відноситься до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну ІІІ клас 2 ступеню напруженості трудового процесу. З метою ліквідації і запобігання виникнення професійних захворювань (отруєнь) запропоновано виконувати ряд заходів, а саме: посилити контроль використання працівниками засобів захисту (а.с.20-21).

За висновком ЛКК № 1 від 13 січня 2022 року протипоказання працювати в шкідливими умовах праці: в умовах підвищеного шуму, знижених температур, у вимушеній робочій позі, у зоні іонізуючого випромінювання в підземних умовах (а.с.35-37, 38).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 138080 від 19 червня 2023 року, ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 становить 60 % та є безтерміновою (25).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 388066 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безтерміново. Причина інвалідності - професійне захворювання (а.с.24).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. ч. 1 - 3 ст. 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу (ЦК) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц сформульовано висновок про те, що тлумачення положень ст. ст. 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Отже заподіювач моральної шкоди і потерпілий мають право на укладення договору про врегулювання своїх відносин з відшкодування завданої шкоди на власний розсуд, що передбачено ч. 5 ст. 23 ЦК України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зі змісту ст. 525 та ст. 615 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зокрема через порушення зобов`язання однією зі сторін.

З огляду на те, що договір є універсальним регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків, у договорі про відшкодування шкоди сторони можуть на власний розсуд визначити підстави відшкодування шкоди (факти заподіяння шкоди), спосіб, розмір та строк компенсації тощо.

Такий договір є обов`язковим для сторін і підлягає виконанню.

Якщо такий договір виконується, то підстав для звернення до суду немає.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , ДП «СхідГЗК» посилалось на укладений договір з позивачем, яким визначено розмір компенсації за завдану йому моральну шкоду та строк її сплати.

Так, згідно копії договору № 18/722 від 11 липня 2023 року, укладеного між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 , сторони, враховуючи заяву останнього про виплату одноразової грошової компенсації в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «СхідГЗК», з урахуванням медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Українська науково-дослідний інститут промислової медицини» № 648 від 12травня 2023 року, узгодили, що ДП «СхідГЗК» сплачує одноразову грошову виплату ОСОБА_1 в сумі 6 000 грн з врахуванням сплати необхідних податків та обов`язків платежів із вказаної суми, в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань з ДП «СхідГЗК», а останнє зобов`язується в строк до 31.07.2024 сплатити на користь ОСОБА_1 6000 грн на реквізити, які наведені в угоді (а.с.72).

Аналіз змісту даного договору та матеріалів справи свідчать про те, що договір про відшкодування моральної шкоди сторони у справі уклали після того, як факт професійного захворювання позивача та відсоток втрати ним професійної працездатності були встановлені згідно із законом, а також встановлено інвалідність.

Відтак, на час укладення про відшкодування моральної шкоди сторони володіли усіма даними про обставини, які впливають на відповідальність відповідача за спричинену позивачу шкоду, а тому за спільною домовленістю визначили розмір та порядок відшкодування, уклавши договір.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача долучив оригінал даного договору до матеріалів справи, а позивач підтвердив свій підпис на вказаному договорі та факт укладення цього договору із відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює цивільні права вільно, на власний розсуд.

Якщо потерпілий досягнув домовленості з особою, відповідальною за завдану йому шкоду, про відшкодування - це право обох учасників таких правовідносин.

Суд не має повноважень довільно втручатися у договір, крім випадків передбачених законом (наприклад, визнання оспорюваного договору недійсним, ігнорування нікчемного договору, розірвання договору на вимогу однієї зі сторін).

Презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19).

В ЦК України закріплений конструкт, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Позивач ОСОБА_1 вимог про визнання недійсним або розірвання договору про відшкодування моральної шкоди від №18/722 від 11 липня 2023 року, укладеного між тим та відповідачем не заявляв.

Поведінка позивача, який уклав з відповідачем договір про відшкодування завданої йому моральної шкоди де узгодив форму, розмір та строки виплати відшкодування, а згодом, не дочекавшись спливу визначеного строку виконання відповідачем (боржником) свого обов`язку, пред`явив позов про стягнення відшкодування у більшому розмірі, не оспорюючи сам договір, суперечить його попередній поведінці та є недобросовісною.

Отже, з огляду на обставини цієї справи є підстави для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Діана Миколаївна, залишити без задоволення

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.08.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко