Номер провадження: 22-ц/813/2666/25
Справа № 522/1939/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Коновалова В.А.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

відповідач ОСОБА_1

треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державний реєстратор комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» - Вальков Дмитро Гаріальдович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Косіциної В.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державний реєстратор комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» - Вальков Дмитро Гаріальдович про скасування реєстрації декларації, рішення реєстратора, припинення права, приведення приміщення у попередній стан,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Нікішева Олексія Валерійовича про закриття провадження у справі задоволено.

Провадження у справі №522/1939/24 за позовом заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» - Вальков Дмитро Гаріальдович про скасування реєстрації декларації, рішення реєстратора, припинення права, приведення приміщення у попередній стан закрито.

В обґрунтування судового рушення суд першої інстанції зазначив, що на момент розгляду справи ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, основними видами діяльності якої є діяльність: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, беручи до уваги той факт, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна були зареєстровані на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між Територіальною громадою міста Одеси в особі ОМР та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та той факт, що зазначений об`єкт нерухомого майна використовується ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності, суд вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а за суб`єктним складом та характером спірних правовідносин заява підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішення, керівник Приморської окружної прокуратури міста Одеси подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду від 07 жовтня 2024 року та направити цивільну справу до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

В обґрунтування скарги посилається на те, що правовідносини у зазначеному спорі виникли між Одеською міською радою та фізичною особою ОСОБА_1 з приводу самовільного захоплення земельної ділянки, а отже спір не носить характер господарського.

Той факт, що відповідач мала намір після реконструкції майна використовувати його у господарській діяльності не свідчить про характергосподарсько-правових відносин, адже мова йде про самовільне захоплення землі поза договірним шляхом.

Позовні вимоги прокурора спрямовані на захист порушеного права міської ради, що є спором про право цивільне та має приватноправовий характер, та він не має господарського (підприємницького) характеру.

Вказує, що самоідентифікація відповідача як підприємця не має визначального значення для вирішення питання про юрисдикцію спору. Для визначення юрисдикції цього спору важливо встановити характер участі його у спірних правовідносинах, зокрема характер спірних правовідносин, у яких виник спір, і чим підтверджується, що характер спірних правовідносин виник у господарській діяльності.

Тобто, визначення юрисдикції цієї справи залежить від змісту права, на захист якого позивач подав позов.

Посилання ОСОБА_1 на договори (на підставі яких вона набула право власності на майно) які укладені нею як фізичною особою - підприємцем фактично обґрунтовує лише те, що стороною цих договорів є саме ФОП, і цей факт сам по собі не підтверджує, що спір у цій справі виник з приводу здійснення його господарської діяльності.

Позиція учасників справи

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Приморської окружної прокуратури міста Одеси, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Судом першої інстанції вірно враховано ґрунтовні доводи відповідача, ретельно досліджено наявні в матеріалах справи докази та вірно встановлено фактичні обставини даної справи, в результаті чого прийнято законну та обґрунтовану ухвалу про наявність підстав для закриття провадження в даній справі з роз`ясненням, що вона підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Явка сторін в судове засідання

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. В судове засідання зявився представник відповідача, не заперечував проти слухання справи, клопотань про відкладення не надходило, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному перегляду.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п .1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що на момент розгляду справи ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, основними видами діяльності якої є діяльність: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, беручи до уваги той факт, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна були зареєстровані на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між Територіальною громадою міста Одеси в особі ОМР та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та той факт, що зазначений об`єкт нерухомого майна використовується ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності, суд вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а за суб`єктним складом та характером спірних правовідносин заява підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що такі висновки суду не відповідають заявленим позовним вимогам, матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, яке не виключає визначення власником майна, придбаного підприємцем, фізичної особи, яка таким підприємцем зареєстрована. Вважає, що той факт, що відповідач зареєстрований як підприємець та використовує нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності не є визначальним для закриття провадження у цій цивільній справи у зв`язку з її належністю до розгляду у господарському суді.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів визнає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається конкретна справа.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статі 4 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

У свою чергу наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №2-7615/10, від 05.06.2018 у справі №522/7909/16-ц).

Таким чином, вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі №548/981/15-ц також звернула увагу, що наявність такого статусу (ФОП) в особи, яка є стороною в справі, не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємцем вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

Отже, як зазначено вище, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто, фізична особа, яка є власником, поміж іншого, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

З матеріалів справи встановлено, що технічний паспорт на об`єкт нерухомості від 11.10.2018, декларація про готовність об`єкта до експлуатації зареєстровані за ОСОБА_1 як за фізичною особою.

Постановою Управління ДАБК ОМР від 15.06.2018 ОСОБА_1 , як фізичну особу, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП.

Правовідносини у зазначеному спорі виникли між Одеською міською радою та фізичною особою ОСОБА_1 з приводу самовільного захоплення земельної ділянки, а отже спір не носить характер господарського.

Той факт, що відповідач мала намір після реконструкції майна використовувати його у господарській діяльності не свідчить про характер господарсько-правових відносин, адже мова йде про самовільне захоплення землі поза договірним шляхом.

Позовні вимоги прокурора спрямовані на захист порушеного права міської ради, що є спором про право цивільне та має приватноправовий характер, та він не має господарського (підприємницького) характеру.

Як зазначено вище, Верховний Суд відзначає, що самоідентифікація відповідача як підприємця не має визначального значення для вирішення питання про юрисдикцію спору. Для визначення юрисдикції цього спору важливо встановити характер участі його у спірних правовідносинах, зокрема характер спірних правовідносин, у яких виник спір, і чим підтверджується, що характер спірних правовідносин виник у господарській діяльності.

Тобто, визначення юрисдикції цієї справи залежить від змісту права, на захист якого позивач подав позов.

Посилання ОСОБА_1 на договори (на підставі яких вона набула право власності на майно) які укладені нею як фізичною особою - підприємцем фактично обґрунтовує лише те, що стороною цих договорів є саме ФОП, і цей факт сам по собі не підтверджує, що спір у цій справі виник з приводу здійснення його господарської діяльності.

Враховуючи викладене, аналізуючи вищезазначену практику Верховного Суду України, колегія суддів робить такі висновки.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу фізичної особи - підприємця, не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, яке виникає з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця.

При цьому юридичний статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю як фізичної особи, та жодним чином не обмежує їх.

Суб`єктом права власності може бути фізична особа, оскільки ЦК України не містить заборони щодо перебування у власності окремої фізичної особи нерухомого майна нежитлового призначення, яке використовується для здійснення підприємницької діяльності.

Юрисдикційність спору залежить не тільки від того факту чи має особа статус ФОП, а й від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, які визначає позивач.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2024 не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає скасуванню.

За п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, на думку колегії, суд першої інстанцій помилився із суб`єктною юрисдикцією цього спору, визначивши його належним до розгляду у порядку господарського судочинства.

Зважаючи на зазначені обставини, колегія вважає, що у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2024 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова