П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року м. Київ

Справа № 369/6763/25

Провадження №22-ц/824/11349/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 20 серпня 2025 року

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Філіним Едуардом Володимировичем, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року, постановлену у складі судді Пінкевич Н.С., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив суд накласти арешт на наступні земельні ділянки:

-з кадастровим номером :02:010:0505, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0506, площею 0,134 га;

-з кадастровим номером :02:010:0507, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0508, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0509, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0510, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0511, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0512, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0514, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0515, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0517, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0518, площею 0,15 га;

-з кадастровим номером :02:010:0519, площею 0,12 га;

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, зокрема але не виключно реєстрацію зміни прав власності або інших відомостей, скасування реєстрації прав власності, передачі у володіння, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, крім встановленого цією ухвалою, за результатами вирішення даної заяви, тощо щодо наступних земельних ділянок:

-з кадастровим номером :02:010:0505, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0506, площею 0,134 га;

-з кадастровим номером :02:010:0507, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0508, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0509, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0510, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0511, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0512, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0514, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0515, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0517, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0518, площею 0,15 га;

-з кадастровим номером :02:010:0519, площею 0,12 га.

Заяву обґрунтовував тим, що 10 квітня 2025 року ОСОБА_2 стало відомо про те, що 03 квітня 2025 року без його відома та без його волі невідомою для нього особою ОСОБА_3 діючою на підставі довіреності від 02 лютого 2019 року було укладено 13 договорів дарування земельних ділянок, які належали ОСОБА_2 на користь його сина ОСОБА_4 вказану довіреність на підставі, якої були подаровані земельні ділянки заявник ніколи не підписував та не видавав. Оскільки земельні ділянки вибули з його власності протиправно та без його волі у зв`язку з чим заявник має намір звертатися до суду з позовом про витребування земельних ділянок. У заявника є обґрунтовані підозри вважати, що земельні ділянки можуть безперешкодно вибути з власності ОСОБА_4 зокрема, шляхом їх продажу на користь третіх осіб, передачі в іпотеку або ж обтяжені іншими правами третіх осіб.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року Заяву задоволено.

Накладено арешт на наступні земельні ділянки:

-з кадастровим номером :02:010:0505, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0506, площею 0,134 га;

-з кадастровим номером :02:010:0507, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0508, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0509, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0510, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0511, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0512, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0514, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0515, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0517, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0518, площею 0,15 га;

-з кадастровим номером :02:010:0519, площею 0,12 га.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, зокрема але не виключно реєстрацію зміни прав власності або інших відомостей, скасування реєстрації прав власності, передачі у володіння, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, щодо наступних земельних ділянок:

-з кадастровим номером :02:010:0505, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0506, площею 0,134 га;

-з кадастровим номером :02:010:0507, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0508, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0509, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0510, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0511, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0512, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0514, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0515, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0517, площею 0,12 га;

-з кадастровим номером :02:010:0518, площею 0,15 га;

-з кадастровим номером :02:010:0519, площею 0,12 га.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції врахував обставини спірних правовідносин, якими заявник обґрунтовував свою заяву, предметом майбутнього позову, визнав логічними і обґрунтованими є аргументи про те, що накладення арешту та заборона вчиняти певні дії щодо земельних ділянок, які на даний час належить ОСОБА_4 , є необхідним і співмірним заходом, який випливає з фактичних обставин, які свідчать про те, що протягом вирішення спору про витребування земельних ділянок не виключається можливість відчуження заінтересованими особами спірного майна, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в майбутньому рішення суду, а також забезпечити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів заявника. Встановивши, що між сторонами наявний спір, щодо правомірності укладення договорів дарування, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом майбутнього позову, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Філін Е.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в порядку забезпечення позову відмовити.

Зазначає, що заява про забезпечення позову не містить доказів, які обґрунтовують доцільність такого забезпечення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які

гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 3 статті 154 ЦПК України визначено перелік підстав для застосування зустрічного забезпечення

Позивач є громадянином України, а тому, у даному випадку відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Мачульний О.І. посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Мачульний О.І. запречував проти доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та її представник Філін Е.В. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. А тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заявник обґрунтовував необхідність застосування таких заходів тим, що на підставі довіреності від 02.02.2019 року, яка зареєстрована за №102, яку заявник не підписував та не видавав, було укладено 13 договорів дарування земельних ділянок на користь ОСОБА_4 . Заявник вказав, що з метою захисту порушених його прав буде звертатися до суду з позовом про витребування земельних ділянок.

З огляду на обставини спірних правовідносин, якими заявник обґрунтовував свою заяву, предметом майбутнього позову, логічними і обґрунтованими є його аргументи про те, що накладення арешту та заборона вчиняти певні дії щодо земельних ділянок, які на даний час належить ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний захід забезпечення позову є необхідним і співмірним заходом, який випливає з фактичних обставин, які свідчать про те, що протягом вирішення спору про витребування земельних ділянок не виключається можливість відчуження заінтересованими особами спірного майна, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в майбутньому рішення суду, а також забезпечити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів заявника.

Тобто, вжиття такого заходу є достатнім для забезпечення виконання рішення суду в даній справі, а також забезпечує ефективний спосіб захисту в межах майбутніх заявлених позовних вимог, оскільки накладення арешту унеможливлює перехід права власності на майно до інших осіб, відповідно не виникне необхідність залучення до розгляду справи інших осіб та збільшення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , оскільки, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір, який має майнових характер без вказаного забезпечення позову може утруднитись виконання можливого рішення суду, тому суд першої інстанції безпідставно не забезпечив позов зазначеним способом, та дійшов помилкового висновку про те, що підстави для забезпечення позову відсутні.

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Філіним Едуардом Володимировичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна