Провадження № 2-о/389/85/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Берднікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Іваніни В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи полоненим,

В С Т А Н О В И В:

Заявник, 12 червня 2025 року звернувся до суду з даною заявою, в якій просить визнати його таким, що перебував у полоні з 07 липня 2014 року по 14 серпня 2014 року збройних сил російської федерації. Зобов`язати комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України внести відповідні відомості до реєстрів відомостей про перебування його у полоні та надати відповідний юридичний статус полоненого відповідного міжнародного гуманітарного права та законодавства України. Вказав, що проходив службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України та 07 липня 2014 року потрапив у полон, де перебував до 14 серпня 2014 року. Після звільнення з полону звертався з заявою про визнання його полоненим до комісії з питань встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, але відповіді не отримав і тому звертається до суду з цією заявою.

Представник заявника заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надавши відповідну заяву.

Предстанвик заявленої заявником заінтересованої особи - Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, до суду не з`явився. Разом з цим, 01 липня 2025 року до суду з Міністерства національної єдності України надійшло пояснення, в якому зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2024 року № 1366 «Про перейменування Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України» Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України перейменовано на Міністерство національної єдності України. Після внесення ряду змін у законодавство України Мінсоцєденості не має жодних повноважень щодо предмета заяви ОСОБА_1 . Наразі компетентним органом з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України є Міністірство розвитку громадян на території України, яке має бути заінтересованою особою у даній справі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За змістом частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, на судовий захист її особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v.UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v.UKRAINE, №19164/04, §47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі №370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18.

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

У справі, що переглядається, заявник просить встановити факт його перебування у полоні збройних сил російської федерації у період з 07 липня 2014 року по 14 серпня 2014 року.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання Закону України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» затверджено порядок роботи Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі Комісія).

Відповідно до п.1. вказаного положення Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія) утворюється при Мінрозвитку з метою виконання завдань, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей».

Пунктом 3 зазначеного положення завданнями Комісії є: 1) розгляд заяв та матеріалів (довідки, інформація, інші документи), визначених пунктами 8, 9, 11 цього Положення, щодо встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 2) прийняття рішень про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 3) прийняття рішень про визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 4) проведення аналізу практики застосування законодавства з питань соціального та правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 5) встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дати її звільнення з урахуванням положень, зазначених у пункті 15 цього Положення.

Під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, за наявності відповідної інформації, Комісія встановлює дату початку строку позбавлення особи особистої свободи, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дату її звільнення (п.10 положення).

Для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 3 пункту 4 цього Положення, особа, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або її законний представник, член сім`ї такої особи або законний представник члена сім`ї звертається до Мінрозвитку із заявою за формою, встановленою Мінрозвитку. До заяви додаються документи та/або відомості, що підтверджують отримання професійної правничої допомоги, що надавалася особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, для захисту їх прав і законних інтересів (п. 11 положення).

У разі звільнення особи з місць несвободи, щодо якої Комісією було встановлено факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, така особа або член її сім`ї повідомляє Комісії про дату звільнення та, за можливості, надає підтвердні документи та/або відомості шляхом звернення до Мінрозвитку. Для встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи та/або дати звільнення особи з місць несвободи, стосовно якої Комісією встановлено факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, Комісія може отримувати документи та/або відомості з інших джерел (п.12 положення).

Прийняті Комісією рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, вносяться до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

До Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, також вноситься інформація щодо осіб, визначених пунктом 15 цього Положення (п.7 положення).

Рішення Комісії про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи відмову у визнанні членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржено в судовому порядку (п.17 положення).

Отже, наведене свідчить, що в судовому порядку (незалежно від предметної та суб`єктної юрисдикції суду) не підлягає розгляду заява/позов про встановлення факту перебування особи у полоні. Для розгляду цієї заяви передбачений позасудовий розгляд, визначений діючим законодавством.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про звернення ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України при якому діє Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, з приводу встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (перебування його у полоні) та з інших пов`язаних з цим питань.

З урахуванням наведеного, зазначена заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна бути розглянута у позасудовому порядку уповноваженим органом, яким насьогодні є Міністерство розвитку громад та територій України при якому діє Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. За наслідками розгляду заяви у заявника може виникати право на судовий захист, що повинно реалізовуватися з урахуванням норм про судову юрисдикцію.

Розгляд цієї заяви судом у межах цивільного судочинства фактично є перебиранням органом судової влади функцій, які покладені на спеціально уповноважений орган, до якого заявник у позасудовому порядку не звертався.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 255, 256,258,260 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи полоненим - закрити.

Роз`яснити заявнику, що його заява повинна бути розглянута в позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури та уповноваженим на те органом.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.В. Берднікова