Провадження №2/522/5677/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Смокової А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 133401,14 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11071,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між АТ «Альфа Банк» (12.08.2022 р. АТ «Альфа Банк» змінено назву на АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 27.02.2020 р. було укладено угоду про надання кредиту №501240889, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість становить 133401,14 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2025 р. відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.08.2025 р. від представника позивача надійшла заява, в якій просить суд здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

18.08.205 р. від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі, просив суд розстрочити виконання рішення на 12 місяців.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.02.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою укладення угоди про надання кредиту №501240889, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 , що підтверджується акцептом пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення угоди про надання кредиту №501240889, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 72019,20 грн зі сплатою 18,99% річних строком на 48 місяців, тобто з датою повернення кредиту 27.02.2024 р.

Позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 72019,20 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру №812589 від 27.02.2020 р.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №501240889 від 27.02.2020 р., у нього утворилась заборгованість, яка станом на 21.02.2025 р. становить 133 401,14 гривень, з яких: за кредитом: 46 880,21 гривень; по відсотках: 26 565,02 гривень; по комісії: 59 955,91 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості банку.

АТ «Сенс Банк» звернулося до ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушень та сплати заборгованості у розмірі 133401,14 грн.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Відповідач своєчасно не повернув Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

Будь яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості відповідачем до суду не надходило. Відповідач визнає наявну в нього заборгованість.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України.

Щодо судового збору суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 2422,40 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1211,20 грн. (50% від 2422,40 грн., сплаченого позивачем при поданні позову), а іншу частину судового збору у сумі 1211,20 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

28 січня 2025 року між АТ «СЕНС БАНК» та АО «СМАРТЛЕКС» було укладено договір про надання послуг №1006, за яким замовник замовив, а виконавець зобов`язався надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах клієнта юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками договорів.

Згідно п.3.1. Договору, за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п.1.1.1. та п.1.1.2 Договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду у наступному розмірі:

- підготовка та подання заяви до суду 375,00 гривень;

-за отримання рішення суду 225,00 гривень;

- комісійна винагорода від стягнутих коштів 7,85%.

У позовній заяві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11071,99 гривень.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

На думку суду, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам співмірності, розумності та справедливості з огляду на наступне.

На думку суду, позовна заява не значна за обсягом, а складання такої заяви не вимагає значного проміжку часу, оскільки, за своєю формою та змістом така позовна заява є типовою.

Додатки до позовної заяви не містять будь-яких доказів, які б були отримані представником позивача самостійно, а тому, це дає підстави вважати, що адвокат не вчиняв будь-яких дій задля їх отримання (в тому числі шляхом подання адвокатських запитів)

Суд звертає увагу на те, що правовідносини які виникли між сторонами ґрунтуються на кредитних правовідносинах. Зазначена категорія справ характеризується низьким рівнем складності.

Визначаючи вартість такої послуги, як складання та подання позову, суд виходить з того, що спірні правовідносини характеризуються чітким правовим регулювання це Цивільний кодекс України, Закон України «Про споживче кредитування», а тому, від представника позивача не вимагалося здійснення пошуку додаткового законодавства, що свідчить про сталість та єдність законодавства у цій сфері.

При цьому, судова практика у цій сфері стала та узгоджена між собою, що не вимагає від представника витрати значного часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.

На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно відносини між кредитором та боржником.

Тому, враховуючи зазначене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який би відповідав критерію співмірності, розумності та справедливості становить 3 000,00 гривень

Що стосується клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як передбачено ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У відповідності до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Із змісту п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року вбачається, що суд, який ухвалив рішення, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, може забезпечити його виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Суд враховує той факт, що в країні відбуваються воєнні дії, що призводить в цілому до зубожіння населення та неспроможністю відповідача погасити заборгованість за кредитним договором одним платежем, що дає підстави для розстрочення виконання рішення суду.

Частиною 5 статті 435 ЦПК України передбачено максимальний строк, на який виконання рішення суду може бути розстрочене - 1 рік.

Враховуючи положення наведеної норми, клопотання підлягає задоволенню: суд вважає необхідним розстрочити виконання рішення терміном на 12 місяців шляхом сплати щомісячно рівними частинами 1/12 суми заборгованості за договором позики, тобто по 11 116,78 гривень щомісяця.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 435 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» (адреса: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) заборгованість за кредитним договором №501240889 від 27.02.2020 р., станом на 21.02.2025 р., у розмірі 133401 (сто тридцять три тисячі чотириста одну) гривню 14 копійок.

Розстрочити в частині стягнення заборгованості виконання зазначеного рішення на 12 (дванадцять) місяців, стягуючи з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) заборгованість за кредитним договором рівними частинами щомісячно, а саме по 11 116 (одинадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 78 копійок щомісяця, протягом 12 місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» (адреса: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) 50% судового збору, сплаченого при подачі позову, у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» (адреса: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) витрати на професійну правнику допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м. Одеси в Одеській області (адреса: м. Одеса, вул. Черняховського 6, ) повернути Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» (адреса: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) 50% судового збору, сплаченого при подачі позову, у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок, який було сплачено на рахунок №UA0015758, отримувач: ГУК в Од.обл./Приморський р-н/22030101, код отримувача 37607526, код Банку отримувача (МФО): 899998, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), згідно меморіального ордеру №616420 від 22.04.2025 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя Донцов Д.Ю.