ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6463/25 Справа № 185/2610/25 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він з 03 серпня 1992 року по 07 квітня 2021 року працював на підприємствах відповідача. 07 квітня 2021 року позивач був звільнений з посади машиніста електровозу підземного 3 розряду з повним робочим днем в шахті ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Згідно п. 14 Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивачеві встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН- другого ступеня (J44; J43,8); вібраційна хвороба першої-другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4, L5, S1. С6. С7), помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями на кистях (Т75.2, M17-M19); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової (Н90.3). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 066010 від 13 грудня 2021 року позивачу первинно встановлено 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААВ № 154160 від 13 грудня 2021 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з 02 грудня 2021 року. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 142555 від 25 грудня 2024 року позивачу повторно встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 087573 від 25 грудня 2024 позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Позивач вказує, в силу профзахворюваності змушений більше трьох разів на рік (на протязі останніх чотирьох років) звертатися за медичною допомогою та знаходитися на стаціонарному лікуванні, систематично вживати медикаменти, також лікуватись амбулаторно, що завдає йому моральних страждань, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач зазначив, працюючи у важких та шкідливих умова на виробництві, отримав професійні захворювання і як наслідок став особою з інвалідністю, між чим є причинно-наслідковий зв`язок, тому він має право на відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Внаслідок професійного захворювання отриманого на виробництві позивач втратив професійну працездатність, став інвалідом третьої групи, переносив та переносить фізичні страждання, відчував та відчуває біль, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків, та вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_2 120 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля просять рішення суду від 07 квітня 2025 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я до 60 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, зменшити розмірі судового збору до 1073 грн. 60 коп, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Ковальов А.О. просить рішення суду від 07 квітня 2025 року залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 4 Закону України Про охорону праці, державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 з 03 серпня 1992 року по 07 квітня 2021 року працював на підприємствах ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля (а.с.10, 11).

07 квітня 2021 року позивач був звільнений з посади машиніста електровозу підземного 3 розряду з повним робочим днем в шахті ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи (а.с.10, 11).

У медичному висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Український науково дослідний інститут промислової медицини м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 №1836, зазначено, характер професійного захворювання позивача: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. 2.Вібраційна хвороба першої-другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4, L5, S1, C6, C7), помірними статико- динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями на кистях. 3.Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової (а.с.12-14).

Відповідно до п. 13 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 15 листопада 2021 року, форми П-4, який затверджено в.о. начальника Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області М.С.Брезіцька, згідно з Державними санітарними нормами та правилами гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженими Наказом міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року № 248 оцінка умов праці машиніста електровозу 3 розряду дільниці шахтного транспорту-1 ВСП ШУ ТЕРНІВСЬКЕ ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля Кислого С.І. віднесені: - по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 4 ступеня Шкідливі; - по рівню шумового навантаження - до 3 класу 2 ступеня Шкідливі; - по рівню локальної вібрації - до 3 класу 1 ступеню Шкідливі; - по рівню загальної вібрації - до 3 класу 1 ступеню Шкідливі; - по показникам мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня Шкідливі; - по показникам освітлення - до 3 класу 2 ступеню Шкідливі; - по важкості праці - до 3 класу 1 ступеня Шкідливі; - по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня Шкідливі, - загальна оцінка - до 3 класу 4 ступеня Шкідливі (а.с.15-17).

Згідно з п. 14 вказаного Акту розслідування позивачеві встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН- другого ступеня (J44; J43,8); вібраційна хвороба першої-другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4, L5, S1. С6. С7), помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями на кистях (Т75.2, M17-M19); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією ОСОБА_3 і Н.І. Пономарьової (Н90.3) (а.с.15-17).

Відповідно до п.16 «Акту розслідування» на момент розслідування хворий ОСОБА_1 не здатний працювати за професією, не працює з 07 квітня 2021 року (а.с.15-17).

Відповідно до п.17 хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого. Виконував комплекс робіт по управлінню електровозами при перевозці людей і матеріалів згідно з технологічним процесом на електровозі АМ-8-Д (а.с.15-17).

Відповідно до п. 20 особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників дільниць (а.с.15-17).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 066010 від 13 грудня 2021 року позивачу первинно встановлено 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності (а.с.17).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААВ № 154160 від 13 грудня 2021 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з 02 грудня 2021 року (а.с.18).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 142555 від 25 грудня 2024 року позивачу повторно встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності (а.с.21).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 087573 від 25 грудня 2024 року позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності, а саме: Нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Інвалідність встановлена безстроково (а.с.21).

Таким чином, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, втратив 60% за профзахворюваннями професійної працездатності, що порушило нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отримання хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На теперішній період часу самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (провадження №14-288цс19).

Таким чином, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 120 000 грн., та такий розмір буде достатнім та необхідним, врахувавши, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Однак, вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо її стягнення без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

23 травня 2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16 січня 2020 року 466-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди відповідачем виникло з дня первинного встановлення позивачу висновком МСЕК стійкої втрати працездатності 06 листопада 2020 року.

Отже, ОСОБА_1 13 грудня 2021 року - дата встановлення висновком МСЕК непрацездатності, тобто після набрання чинності нової редакції ст.164.2.14 Податкового кодексу України, а тому вказані зміни поширюються на оподаткування сум (моральна шкода), що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди позивачеві у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання та сума моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, має бути стягнута з відрахуванням податків на інших обовязкових платежів.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 60 000 грн. є необґрунтованими належними доказами у справі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року змінити, стягнувши з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди - змінити, стягнувши з Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля (ЄДПРОУ 00178353) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова