КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/2162/24 Головуючий у І інстанції Фінагеєва І.О.
Провадження №22-ц/824/5593/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Лозіної Ольги Юріївни на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2024року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» в особі представника Лозіної О.Ю. звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

21 листопада 2024 року представником позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Лозіною О.Ю. подано до суду заяву про забезпечення позову у цивільній справі №369/21622/24 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що 13 січня 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 було укладено Заяву про відкриття карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/2563/82/979645, згідно умов якої Кредитор надає клієнту послугу споживчого кредиту у формі кредитування рахунку (Кредит), під яким розуміються грошові кошти, що надаються клієнту на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 1.2. Заяви-Договору, на умовах цієї Заяви з дати початку кредитування Клієнт має право отримати, а Банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на картковому рахунку надати Клієнту в межах Поточного ліміту кошти (Кредит), а клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних (видаткових) операцій за картковим рахунком, здійсненням Банком Договірного списання коштів Кредиту з карткового рахунку у визначених Договором випадках.

Так, в силу зазначених вище правових норм, та у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Договору на адресу Позичальника було направлено вимогу про виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором надавши можливість останньому добровільно врегулювати заборгованість протягом 30 днів.

Станом на 06 грудня 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем за Заявою-Договором складає: 414 728,56 грн, яка складається в т.ч. із: простроченої заборгованості з обов`язкового щомісячного внеску: 62 232,62 грн.

Зважаючи на те, що Кредит не забезпечується іпотекою, умови Кредитного договору щодо погашення заборгованості позичальником не виконуються, а позивач має захистити своє порушене право, з метою забезпечення фактичного виконання рішення суду, представник позивача просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 а саме: квартиру, за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 227, та стягнути з Відповідача на користь АТ «Райффайзен Банк» () витрати по сплаті судового збору у сумі 1 514,00 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви, дійшов помилкового висновку про не доведення позивачем обставин, які підтверджують наявність ризиків щодо невиконання рішення суду у даній справі, в разі задоволення позову. Скаржник звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 , після направлення банком письмової вимоги, не вжив заходів для погашення заборгованості в добровільному порядку, не надавав банку жодних пропозицій щодо вирішення питання в позасудовому порядку, зважаючи на наявність у нього майна, за рахунок якого можна погасити заборгованість у повному обсязі.

Крім цього, зазначає, що інститут забезпечення позову покликаний запобігти можливим порушенням майнових прав позивача та є гарантією виконання судового рішення, а оскільки відповідач не виконує взяті на себе боргові зобов`язання, відмовляється від програм рефінансування та не відповідає на дзвінки банку, вказані обставини, на думку позивача, свідчать про ухилення від виконання зобов`язання, що в майбутньому в разі не вжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання рішення в разі про задоволення позову.

Відзиви на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції на надходили.

Відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засіданні учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

18 серпня 2025 року представник позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Лозіної О.Ю. направила до Київського апеляційного суду за допомогою системи «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідно до статті 128 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи) суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача: АДРЕСА_2 (витяг з Єдиного державного демографічного реєстру №1699461 від 25.08.2025 р.), яка повернулась до апеляційного суду без вручення адресату із відміткою Укрпошти про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 174)

З огляду на вказане, керуючись положеннями статті 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу статей 150 - 153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З наведених вищевказаних положень закону та правових висновків Великої Палати Верховного Суду вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в заяві про забезпечення позову не наведено обґрунтованих обставин та доказів, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, зокрема відповідач не перебуває на стадії банкрутства та здійснює свою діяльність, доказів, які дають підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову, суду не надано, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви.

Разом із тим, дані висновки суду першої інстанції є помилковими та не узгоджуються із предметом позову і доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Лозіна О.Ю. зазначала, що на підставі підписаної між сторонами справи Заяви про відкриття карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» від 13.01.2021 року №010/2563/82/979645, Банк шляхом зарахування коштів Кредиту на Картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 надав останньому кредитні кошти в розмірі 390 900,00 грн.

Строк Кредиту відповідно до умов Договору складає 48 місяців, процентна ставка становить 48% річних.

Умовами Договору передбачений також Обов`язковий щомісячний платіж за користування кредитними коштами у розмірі п`ять відсотків від власної заборгованості перед банком, яка включає заборгованість за Кредитом, Проценти, неустойки, Комісійні винагороди за обслуговування КР, проценти за Недозволеним овердрафтом, але не менше 30 гривень.

Всупереч вимогам Заяви-Договору відповідач (Позичальник) не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював сплату Банку обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 06.12.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем за Заявою-Договором складала 414 728,56 грн, з яких: заборгованість за дозволеним овердрафтом - 390 900,00 грн; заборгованість за недозволеним овердрафтом - 23 828,56 грн; прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску: 62 232,62 грн.

Банк у відповідності до умов Договору та вимог закону направляв Позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, надавши можливість відповідачу протягом тридцяти днів добровільно погасити заборгованість, однак, у визначені Кредитором строки вимога Банку не була виконана.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Лозіна О.Ю. наводила фактичні обставини справи, зазначені також у позовній заяві, додатково вказуючи, що Банком заявляються обґрунтовані підстави щодо можливого недобросовісного поводження відповідача ОСОБА_1 у випадку повного задоволення позовних вимог, оскільки в добровільному порядку останній вимогу Банку не виконав, наданий Кредит не забезпечено іпотекою, в той же час Банку стало відомо про те, що відповідачу на праві власності належить нерухоме майно: квартира АДРЕСА_3 .

Заявник вказував, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно є адекватним способом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, та недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи (в тому числі шляхом укладення як реальних, так і фіктивних правочинів), з метою подальшого приховання та унеможливлення його реалізації в тому числі через органи ДВС у випадку ухвалення рішення на користь позивача.

Отже, у випадку задоволення позову із відповідача на користь позивача можуть бути стягнуті грошові кошти в розмірі 414 728,56 грн,примусове звернення стягнення на які здійснюватиметься у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ст. 177, 178 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Верховний Суд у своїх постановах звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22, Верховний Суд в постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23, в постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 450/177/24, в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 760/18839/23.

Отже, припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, є обґрунтованим.

Крім того, апеляційний суд враховує, що у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач, зокрема і ту обставину. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року у справі №905/446/22.

Враховуючи майновий характер позовних вимог та за відсутності в матеріалах справи доказів щодо наявності у відповідача грошових коштів на банківських рахунках, відповідач має об`єктивну можливість розпорядитися належним йому на праві власності нерухомим майном, що може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про стягнення грошових коштів в разі задоволення позову в загальному розмірі 414 728,56 грн, що є значною сумою.

За таких обставин не можна вважати, що судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду про відсутність доказів, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, та зроблені без належного з`ясування судом підстав та предмету позову.

Таким чином, ухвалу Дарницького Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року не можна вважати законною та обґрунтованою, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті заяву представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» Лозіної Ольги Юріївни про забезпечення позову, апеляційний суд враховує, що предметом позову по даній справі є стягнення із відповідача на користь позивача грошових коштів, і у разі задоволення позову із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» може бути стягнуто 414 728,56 .

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, призначення яких полягає у тимчасовому обмеженні права відповідача ОСОБА_1 розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в разі задоволення заявлених позовних вимог, оскільки ризик відчуження майна відповідача, за рахунок якого може бути виконане судове рішення, є постійним.

Апеляційний суд зауважує, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді арешту майна не позбавляє відповідача права володіння та користування майном, а лише обмежує його право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.

Обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про задоволення поданої заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лозіної Ольги Юріївни, подану в інтересах Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року скасувати.

Задовольнити заяву представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» Лозіної Ольги Юріївни про забезпечення позову.

Вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), а саме: квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 105.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : С.А. Голуб

Т.А. Слюсар