Справа №751/7165/25
Провадження №2-о/751/181/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Топіхи Р.М.,

секретаря судового засідання Островської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції заявника.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якому покласти на ОСОБА_2 обов`язок не наближатися до неї ближче ніж на 100 метрів строком на шість місяців.

Заява обґрунтована тим, що між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб 30 жовтня 2012 року. У шлюбі у них народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу заявниця неодноразово потерпала від психологічного та фізичного насильства зі сторони чоловіка, який ображав нецензурними словами, погрожував побиттям, застосовував фізичну силу, знущався. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2022 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу здійснення психологічного насилля з боку її колишнього чоловіка не припинялося, що призвело до неврологічного розладу. Двічі, а саме

28 травня 2025 року та 07 липня 2025 року, вона зверталася до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою про вжиття заходів до колишнього чоловіка, проте агресивні дії ОСОБА_2 щоразу посилюються.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 21 серпня 2025 року відкрито провадження у справі.

Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, будь-яких клопотань до суду не подавала.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про проведення судового розгляду заяви ОСОБА_1 без його участі. У заяві ОСОБА_2 зазначив, що з ОСОБА_1 спілкування не підтримує, остання переховує від нього дітей і постійно здійснює наклепи на нього, тому заперечує проти задоволення заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04 листопада 2022 року рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 жовтня

2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1786, розірвано.

Як вбачається з талона-повідомлення єдиного обліку № 41612 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, ОСОБА_1 28 травня 2025 року зверталася із заявою до Чернігівського районного управління поліції, в якій просила вжити заходів до колишнього чоловіка ОСОБА_2 , оскільки останній на регулярній основі протягом трьох років погрожує шляхом телефонних дзвінків та повідомлень, також погрожує забрати дітей. Повідомлення зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 41612 (а.с. 2).

Згідно талона-повідомлення єдиного обліку № 53629 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, ОСОБА_1 7 липня 2025 року зверталася із заявою до Чернігівського районного управління поліції, в якій просила прийняти міри до колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який переслідує, телефонує та пише повідомлення, чим вчиняє психологічне домашнє насильство. Повідомлення зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 53629 (а.с. 3).

Відповідно до копії листа Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 05 червня 2025 року з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду про недопущення антигромадської поведінки, від письмових пояснень ОСОБА_2 відмовився в порядку ст. 63 Конституції України. При цьому повідомив, що буде дотримуватися діючого законодавства. У подальшому, під час спілкування з ОСОБА_1 в телефонному режимі було встановлено, що колишній чоловік вже не турбує і не телефонує (а.с. 5).

Із копії консультаційного висновку спеціаліста від 18 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено діагноз: невротичний розлад з тривожно-депресивним компонентом (а.с. 6)

Крім того, матеріали справи містять роздруківку листування (скріншоти) з мобільного телефону (а.с. 7-13).

ІV. Норми права, які застосував суд,та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Згідно з положеннями частин 2, 4 ст. 350-6 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі

№ 607/10122/19).

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з висновком, який міститься у постанові Верховний Суд від

09 червня 2022 року в справі № 216/4309/21, в якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, ретельно дослідивши надані учасниками справи докази, констатує, що вони жодним чином не підтверджують вчинення ОСОБА_2 діянь, які б підпадали під ознаки вчинення психологічного насильства, про яке стверджується в заяві, що розглядається.

Крім того, суду не надано відомостей про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності в установленому порядку чи оформлення щодо нього в установленому порядку адміністративного матеріалу, видачу тимчасового заборонного припису тощо. Самі по собі конфлікти заявника та заінтересованої особи, звернення до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства, електронні докази у вигляді смс-повідомлень, факт проведення правоохоронними органами профілактичної бесіди крізь призму ст. 62 Конституції України суд не вважає достатнім доказом для висновку про вчинення домашнього насильства.

Отже, враховуючи приписи статей 12, 81 ЦПК України, суд зазначає, що заявник не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення заінтересованою особою щодо неї психологічного насильства, так само як і ризиків настання такого насильства у майбутньому.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява є немотивованою та необґрунтованою та така, що не підлягає задоволенню.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 260, 350-6 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявниця: ОСОБА_1 (адреса реєстрації:

АДРЕСА_1 )

Заінтересована особа: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )

Суддя Р.М.Топіха