справа № 274/9091/24
провадження № 2/0274/462/25
Рішення

Іменем України

27.08.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представників сторін - Таргонія В.М., Виростко А.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю -

в с т а н о в и в :

20.11.2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Таргоній В.М., звернулися до Бердичівського міськрайонного суду із зазначеним позовом, згідно якого просять суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 - 250 000 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 - 250 000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16 км залізничної колії Шепетівка-Козятин, неподалік с.Великі Гадомці Бердичівського району Житомирської області електропотяг №6260 скоїв наїзд на ОСОБА_3 , 1962 р.н., який від отриманих травм помер. За фактом наїзду потягом на ОСОБА_3 , внесено відомості до ЄРДР №0000596 та розпочато досудове розслідування. Внаслідок смерті ОСОБА_3 його дружині та дочці було спричинено моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі по 250 000 грн кожній.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2024 року справу передано на розгляд судді Корбуту В.В. ( а.с. 33).

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Корбута В.В. від 21.11.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху ( а.с.34).

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Корбута В.В. від 10.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, в справі відкрито загальне позовне провадження ( а.с. 43 ).

31.12.2024 представником Акціонерного товариства "Українська залізниця"подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Вказує, що з поданих стороною позивачів документів неможливо встановити факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та шкодою, наявність вини чи умислу в діях самого потерпілого та обов`язок АТ "Українська залізниця" відшкодувати цю шкоду. Звертає увагу на те, що відносно АТ "Українська залізниця" не здійснювалось кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000596 від 29.08.2022. Вважає, що обставини, на які посилаються позивачі, в якості обґрунтування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті ОСОБА_3 , є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачами не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача (а.с.49-55).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 12.02.2025 року заяву представника позивачів Таргонія В.М. про відвід судді Бердичівського міськрайонного суду Корбута В.В. задоволено. Відведено суддю Бердичівського міськрайонного суду Корбута В.В. від розгляду цивільної справи № 274/9091/24 ( а.с. 89).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 справу передано на розгляд судді Вдовиченко Т.М. (а.с.90).

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Вдовиченко Т.М. від 19.02.2025 року постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с.91).

Протокольною ухвалою суду від 17.03.2025 закрито підготовче засідання у справі (а.с.99-102).

УхвалоюБердичівського міськрайонного суду від 17.03.2054 року витребувано з Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000596 від 29.08.2022 року (а.с.103).

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача - Виростко А.В. заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві. Додатково пояснив, що ОСОБА_3 вчинив самогубство, що вбачається з постанови про закриття кримінального провадження. З показів свідка, доньки покійного, позивачки ОСОБА_2 вбачається, що між ними були конфлікти. Зазначив, що позивачі намагаються збагатитися за рахунок відповідача в умовах воєнного стану.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 23 год 09 хв. на 16 км п.8 перегон Бердичів-Козятин -2 на парній колії в напрямку ст.Козятин, що поблизу с.Великі Гадомці Бердичівського району Житомирської області електропотяг марки Р9М-551 №6260 сп.Шепетівка-Козятин-1 під керуванням машиніста ОСОБА_5 помічника машиніста ОСОБА_6 здійснив наїзд на ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000596 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Факт смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.02.2023 (а.с.8).

По даному факту 29.08.2022 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000596 за ч.3 ст.276 КК України.

З Акту службового розслідування аварії від 05.09.2022 слідує, що вини залізниці у загибелі ОСОБА_3 не вбачається. Травмування потерпілого сталося внаслідок порушення ним п.2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Довідкою розшифровки швидкостемірної стрічки поїзда №6260 за 28.03.2022 на 16 км підтверджується факт застосування екстреного гальмування для запобігання наїзду на людину.

З висновку експерта №142 при розтині трупа ОСОБА_3 слідує що смерть потерпілого настала внаслідок травми з залученням декількох ділянок тіла, яка ускладнилась травматичним шоком, що призвело до зупинки серця. При судово-токсологічній експертизі №1403 від 12.09.2022 у крові ОСОБА_3 не виявлено метиловий, етиловий, ізопропиловий, н-пропиловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирт.

Враховуючи, що смертельне травмування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 настало внаслідок недотримання ним вимог п.2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, постановою слідчого від 29.09.2022 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перш статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положення статті 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Частинами першої та другої статті 281 ЦК України визначено, що фізична особа має невід`ємне право на життя. Фізична особа не може бути позбавлена життя.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно з ч.5 ст. 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 15.10.1983 (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_7 є донькою загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 22.06.1989 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0 від 22.05.2024, рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 03.03.2017 року у справі № 274/22/17 про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.10-12).

Суд не ставить під сумнів факт заподіяння моральної шкоди позивачам внаслідок втрати чоловіка та батька, причиною смерті якого стала груба необережність останнього, який порушив Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст. 1193 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд враховує, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілого, який в порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України сидів на залізничній колії, при цьому перебував у непорушному стані, не реагував на гучний, тривалий звуковий сигнал, не залишив колію при наближенні потягу, можливо з причин вчинення самогубства, що за нормами частини другої статті 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду ( покази свідка ОСОБА_9 , які містяться в матеріалах кримінального провадження № 0000596 " ... батько неодноразово раніше висловлював наміри про самогубство, а саме повідомляв, що піде під поїзд...." ).

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок його грубої необережності, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 - 30 000 гривень, на користь позивачки ОСОБА_2 - 20 000 грн, що в даному випадку буде розумним та справедливим.

Суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору за звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, а їх позовні вимоги задоволено частково, то суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави належить стягнути судові витрати у розмірі 500,00 грн, згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.12-13,76-81,89,258,263-265,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) 30 000,00 грн моральної шкоди ( без врахування податків, зборів та інших обов"язкових платежів) .

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) 20 000,00 грн моральної шкоди (без врахування податків, зборів та інших обов"язкових платежів ) .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5) в дохід держави 500,00 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2025 року

Суддя Т.М.Вдовиченко