Справа № 182/249/25
Провадження № 2/0182/571/2025
18.08.2025 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рунчевої О.В.
за участю секретаря судового засідання Паламарчук П.Ю.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заяви по суті справи:
ОСОБА_1 звернувся з позовними вимогами до ОСОБА_2 та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики.
Свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладено договір позики грошових коштів, у відповідності до якого позивач передав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 9 257,00 грн., з кінцевим терміном їх повернення до 05.01.2025 року, відповідно до п.3 договору. Крім цього, згідно п.5 договору, у разі прострочення повернення позики, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 100% від розміру простроченої суми.
Оскільки відповідач у добровільному порядку не повертає борг, позивач звернувся з позовними вимогами до суду, та просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у сумі основного боргу 9 257,00грн., та суми штрафу за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 9 257,00 грн., а всього 18 514,00 грн., а також судовий збір 1211,20 грн. (а.с.2).
Відповідач відзив чи заперечення проти позову суду не надавала.
Процесуальні дії у справі.
22.01.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву (а.с.10-11).
У судове засідання сторони не з`явилися.
Від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а.с.17).
Відповідачеві про наявність справи у суді відомо. Відзив на позов вона суду не подавала. Справа тричі призначалася до розгляду з викликом сторін: 01.04.2025 року, 06.06.2025 року та 18.08.2025 року, однак ОСОБА_2 жодного разу не з`явилася. Причини неявки відповідача суду невідомі (а.с.15, 20, 24).
Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено.
Між сторонами виникли правовідносини стосовно стягнення з відповідача боргу.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю договір про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, договір позики грошових коштів як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що 21.12.2024 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів на підставі якого позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 9 257,00 грн., за умовами зазначеного п.3 договору ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_1 суму позики до 05.01.2025 року, у разі прострочення повернення позики, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 100% від розміру простроченої суми (а.с.4).
05.01.2025 року на підставі укладеного договору строк повернення боргу закінчився, проте відповідач умови розписки не виконала та кошти у встановлений строк не повернула, чим порушила права позивача.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості ОСОБА_2 складається з заборгованість у сумі основного боргу 9 257,00грн., та суми штрафу за невиконання грошового зобов`язання відповідно п.5 договору у розмірі 9 257,00 грн., а всього 18 514,00 грн. (а.с.3).
Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню підтверджені судові витрати на судовий збір у сумі 1211,20 грн. (а.с.1).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265,280 ЦПК України, ст.ст. 625,1046,1047,1048,1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 9 257,00 грн., та суми штрафу за невиконання грошового зобов`язання відповідно п.5 договору у розмірі 9 257,00 грн., а всього 18 514 (вісімнадцять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його повного складення.
Суддя: О. В. Рунчева