ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/806/25

Провадження № 22-ц/820/1817/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 678/806/25 за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Летичівський спецлісгосп», яка подана його представником адвокатом Кучеруком Тарасом Миколайовичем, на ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року в складі судді Лазаренка А.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального Підприємства «Летичівський спецлісгосп» про стягнення коштів, належних працівникові при звільненні, та за затримку розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з КП «Летичівський спецлісгосп» на її користь заборгованість по нарахованих сумах при звільненні у розмірі 109 882 грн 81 коп та середню заробітну плату у розмірі 23 440 грн за час затримки розрахунку, а всього 133 322 грн 81 коп.

Крім того, 27 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про забезпечення позову у вказаній цивільній справі, у якій просила накласти арешт на грошові кошти КП «Летичівський спецлісгосп» в сумі 156 762,81 грн, які знаходяться на наступних рахунках: НОМЕР_1 в AT «Акцент - Банк» (МФО 307770), НОМЕР_2 в AT «Ощадбанк» (МФО 315784), НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен банк Аваль» (МФО 380805). При цьому позивачка посилалася, що відповідач веде нормальну господарську діяльність, належним чином виплачує працівникам заробітну плату, однак в порушення норм ст. 116 та ст. 117 КЗпПУ належні їй кошти не виплачує, що на думку позивачки свідчить про відсутність у відповідача наміру виконувати рішення суду в майбутньому.

У позовній заяві до Комунального підприємства «Летичівський спецлісгосп» про стягнення коштів належних працівникові при звільненні та за затримку розрахунку при звільненні, позивач просить стягнути з відповідача на її користь: заборгованість по нарахованих сумах, належних їй при звільненні: 109 882 грн. 81 коп. та середню заробітну плату у розмірі 23 440 грн. за час затримки розрахунку, всього 133 322 грн. 81 коп.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, в порядку забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти КП «Летичівський спецлісгосп», які знаходяться на наступних рахунках: НОМЕР_1 в AT «Акцент - Банк» (МФО 307770), НОМЕР_2 в AT «Ощадбанк» (МФО 315784), НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен банк Аваль» (МФО 380805) в межах суми позовних вимог 133 322 грн. 81 коп.

Копію даної ухвали для виконання направлено у Летичівський відділ ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ).

КП «Летичівський спецлісгосп» подало апеляційну скаргу посилається на її незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що належними доказами заява позивача про забезпечення позову не обґрунтована, хоча процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. При вирішенні питання про забезпечення позову суд мав здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням вимог розумності, обґрунтованості і адекватності, однак цього не зробив. В заяві про забезпечення позову не зазначено, та не підтверджено доказами, наявність грошових коштів на рахунках відповідача, та наявність таких рахунків та можливість здійснення такого виду забезпечення. Позивачем не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, що зазначено у заяві; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд першої інстанції не перевірив необхідність забезпечення позову у застосованому розмірі не звернув увагу на відсутність наміру відповідача ухилятися від своїх зобов`язань з погашення заборгованості, приховати або відчужити майно, вивести зі своїх рахунків грошові кошти тощо.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд мав, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особи відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, однак вказаних дій не вчинив.

Тому, КП «Летичівський спецлісгосп» та його представник адвокат Кучерук Т.М. просять скасувати ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Летичівський лісгосп» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченій при звільненні з роботи, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в загальній сумі 133322,81 грн.

27 червня 2025 року позивач подала суду заяву про застосування заходів забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти Комунального підприємства «Летичіський лісгосп» в сумі 133322,81 грн., що знаходяться на рахунках підприємства.

В обґрунтування заяви вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми, що заявлена у позовних вимогах утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою суду дану заяву було задоволено.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Отже, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Тому при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові від 12 липня 2022 року у справі № 910/8482/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виснував, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Зазначено, що такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 11 грудня 2023 року у cправі № 904/1934/23, на яку, зокрема, посилався й представник позивача в апеляційній скарзі, виснував, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

У постановах Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, від 17 серпня 2022 року в справі № 361/3446/21 зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 361/3446/21, від 27 листопада 2024 року в справі № 450/177/24, від 11 грудня 2024 року в справі № 760/18839/23

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами існує спір, предметом якого є майнові вимоги на загальну суму 133322,81 грн. стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, та є достатні підстави припустити, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому як вбачається з господарських договорів, укладених відповідачем з іншими особами, рахунки, вказані в оскаржуваній ухвалі суду, відкриті на КП «Летичівський спецлісгосп».

За обставин цієї справи апеляційний суд вважає, що наявні підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках у банківських та фінансових установах в межах суми, про стягнення якої подано позов, оскільки такий захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Доводи апеляційної скарги, що належними доказами заява позивача про забезпечення позову не обґрунтована, суд мав здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням вимог розумності, обґрунтованості і адекватності, однак цього не зробив. в заяві про забезпечення позову не зазначено та не підтверджено доказами, наявність грошових коштів на рахунках відповідача, не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд не звернув увагу на відсутність наміру відповідача ухилятися від своїх зобов`язань з погашення заборгованості, приховати або відчужити майно, вивести зі своїх рахунків грошові кошти тощо слід відхилити.

Як встановлено судом предметом позову є стягнення грошових коштів по трудовому спору і з усією очевидністю вбачається, що грошові кошти підприємства до розгляду справи по суті можуть бути витрачені, будуть відсутні на рахунках підприємства і дана підстава призведе до неможливості виконання рішення суду чи утруднить дане виконання.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд мав, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір з`ясувати обсяг позовних вимог, перевірити дані про особи відповідачів, оскільки з позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами, а дані про особи відповідача не мають жодного значення при вирішення питання про забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала прийнята з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Летичівський спецлісгосп», яка подана його представником адвокатом Кучеруком Тарасом Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова