ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/164/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. суддя Дарницького районного суд міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Цимейко Ганни Олегівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Майстерня мого маєтку», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів та визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договорів та визнання права власності на квартиру.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповалової К.В.

Одночасно із позовом до суду подано заяву про забезпечення прозову.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 21 серпня 2025 року, заяву про забезпечення позову передано судді Шаповаловій К.В. Фактично заяву передано судді 22 серпня 2025 року.

Відповідно до частин першої, третьої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали долучені до заяви, враховуючи наявні матеріали справи (позов), суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про визнання договорів недійсними та визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11 квітня 2023 року Кооператив, в особі Голови правління ОСОБА_4, та ОСОБА_1 уклали договір № 10/04 про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку (далі договір про спільну пайову участь).

Відповідно до пункту 1.1. договору про спільну пайову участь предметом договору пайова участь сторін у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з наступною передачею пайовику його частки у вигляді частини будинку (квартири) загальною площею 91 кв. м. На виконання вимог пункту 3.1. позивачка повністю сплатила пайовий внесок на будівництво частини будинку в сумі 1268140 грн., шо в еквіваленті станом на дату платежу складало 34 000,00 дол. США. Строк завершення будівництва встановлено до 30 червня 2023 року. Пунктом 3.3. договору про спільну пайову участь перебачено, що підписання акту прийому-передачі квартири є підставою для отримання та реєстрації права власності позивача.

14 листопада 2023 року кооператив, в особі Голови кооперативу ОСОБА_4, та позивач підписати акт приймання-передачі квартири, відповідно до умов якого Кооператив передав позивачу комплекс ключів, технічний паспорт та всі необхідні для реєстрації права власності документи.

Разом з тим, позивач не змогла зареєструвати право власності на свою квартиру, оскільки на той час у реєстрі прав на нерухоме майно вже були внесені іпотечні обтяження як на земельну ділянку, на якій знаходився будинок, так і на квартиру. Як вдалось встановити пізніше, станом на момент підписання договору про спільну пайову участь з позивачем Кооператив не був власником ані земельною ділянки, ані будинку.

Крім того, 25 серпня 2023 року Кооператив, в особі Голови кооперативу ОСОБА_4 , підписав з ОСОБА_2 наступні договори: договір позики у простій письмовій формі, відповідно до якого ОСОБА_2 надала Кооперативу у борг 1 765 280,00 грн., шо є еквівалентом 47 200,00 дол. США та договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Гришаєвою І.В., відповідно до якого Кооператив в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики передав ОСОБА_5 в іпотеку зазначені земельну ділянку та незавершений будівництвом будинок.

Надалі Кооперативом, в особі Голови ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено ряд додаткових договорів до договору іпотеки. а саме: від 6 вересня 2023 року про передачу в іпотеку, окрім земельної ділянки, також житлового будинку, загальною площею 290.1 кв.м. житловою площею 13,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 від 13 грудня 2023 року про передачу в іпотеку, окрім земельної ділянки, квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 . АДРЕСА_7 та від 21 лютого 2024 року про внесення змін в договір іпотеки стосовно збільшення суми основного зобов`язання до 2 203 840, 00 грн., що є еквівалентом 56 800 доларів США.

До договору позики також вносились зміни, а саме: 6 вересня 2023 року - зміни до переліку об`єктів нерухомості, яким забезпечувалось виконання за договором; 13 грудня 2023 року - зміни до переліку об`єктів нерухомості, яким забезпечувалось виконання за договором; 21 лютого 2024 року - збільшена сума позики до 2 203 840,00 грн., що є еквівалентом суми 56 800,00 дол. США, та продовжений строк виконання зобов`язання до 25 серпня 2024 року.

Коли позивач почала вимагати у Голови кооперативу ОСОБА_4 пояснень та виконання обов`язків за договором про спільну пайову участь, останній перестав виходити на зв`язок. Двоє інших членів (засновників Кооперативу) - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - в розмові повідомили, шо не знали про укладені договори позики та іпотеки, дозвіл на їх укладання не надавали.

Позивачу стало відомо, що 17 жовтня 2024 року члени Кооперативу прийняли рішення про зміну Голови Кооперативу. Станом на сьогодні Головою Кооперативу є ОСОБА_7 . Після зміни голови кооперативу було з`ясовано, шо ОСОБА_4 уклав договори позики та іпотеки на підставі підробленого протоколу загальних зборів. Відповідно до вказаного протоколу загальні збори кооперативу нібито надали повноваження ОСОБА_4 на укладання та підписання значного правочину від імені Кооперативу, а саме: Договору купівлі-продажу земельної ділянки та незавершеного будівництва, договорів позики, кредитних договорів, договорів фінансової допомоги, договорів іпотеки, та додаткових угод до них, актів приймання-передачі, подачу заяв державному реєстратору (нотаріусу) на проведення державної реєстрації права власності за Кооперативом, сукупна вартість таких правочинів не повинна перевищувати суму 1769200,00 грн.

У липні 2024 року позивач вперше звернулась до суду із позовом про визнання права власності на проінвестоване майно (справа № 755/12403/24). В рамках цієї справи позивач дізналась, що її квартира вже була відчужена. Так, 28 жовтня 2024 року приватний нотаріус Гамаль І.М. посвідчила договори купівлі-продажу, відповідно до яких ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку (кадастровий номер :90:282:0888) та квартиру АДРЕСА_5 .

Отже, за маленький період часу спірна квартира була переоформлена, що дає підставу вважати, що за час розгляду справи в суді можлива повторна зміна власника.

Станом на сьогодні позивач зі своєю родиною проживає в спірній квартирі АДРЕСА_5 . Починаючи з вересня 2024 року невідомі особи, які представляються довіреними особами від ОСОБА_2 , почали погрожувати як членам Кооперативу так і фактичним власникам квартир (інвесторам) щодо повернення боргу та звільнення квартир і земельної ділянки. Невідомі особи, представляючись представниками відповідача 3, приїжджають до квартири за адресою: АДРЕСА_2 та вимагають звільнити помешкання.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

В кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Те, що особа ще не вчинила дії, які б могли би підтвердити намір відчужити це майно, не спростовує того, що у відповідача як в одноосібного власника наявна можливість вільно розпорядитись спірним нерухомим майно, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Зокрема, таких висновків дійшла велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Відповідно до наявних матеріалів справи вбачається, що між сторонами наразі існує спір, зокрема щодо квартири АДРЕСА_5 .

Відповідно до долучених до справи доказів, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 (відповідач у справі).

Отже, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вказаних вище критеріїв, враховуючи те, що предметом спору є квартира АДРЕСА_5 , право власності на яке оскаржується у цій справі, з огляду на дії попередніх власників щодо продажу нерухомого майна у скорочені строки, суд зазначає про наявність достатніх та обґрунтованих підстав вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно, може в майбутньому суттєво ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду або призведе до подання нових позовів для відновлення порушеного права позивача, у випадку задоволення позовних вимог, та вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, а тому заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану вище квартиру підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та беручи до уваги те, що обраний представником позивача спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу, а також відсутність обставин визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України, суд доходить висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

заяву представника позивача адвоката Цимейко Ганни Олегівни про забезпечення позову у цивільній справі ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Майстерня мого маєтку», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів та визнання права власності на квартиру- задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Позивач (стягувач)- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач (боржник) - ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: Шаповалова К.В.