Справа № 490/1478/25
н/п 2-о/490/159/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., присяжних: Цибко С.А. та Горенко С.Л., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., представниці заявника ОСОБА_1 - адвоката Українець С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська міська рада про визнання особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

28.02.2025 року до Центрального районного суду міста Миколаєва надійшла заява від ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська міська рада про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що заявник є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2000 році ОСОБА_2 пішов із дому та більше не повернувся, він не спілкувався з родиною не підтримував будь-яких родинних стосунків, за адресою реєстрації не з`являвся.

Заявник звертався до органів внутрішніх справ України з приводу розшуку ОСОБА_2 , але його звернення ніяких результатів не дало. За такого, заявник вимушений звернутися з даною заявою до суду. Визнання сина безвісно відсутнім необхідно заявникові для вступу у спадщину його спадкоємців, які зможуть оформити право власності в порядку спадкування.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025 року головуюим суддею визначено суддяю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 09.05.2025 року вказану заяву було прийнято до розгляду, ухвалено про розгляд справи в порядку окремого провадження, призначено судове засідання та викликано для допиту в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.05.2025 року до суду надійшла заява від представника Миколаївської міської Ради Козій А.О., в якій остання просить вищезазначену справу слухати за відсутністю заінтересованої особи та ухвалити рішення по справі відповідно до чинного законодавства України.

В судовому засіданні представниця заявника підтримала вимоги заяви та просила задовольнити з огляду на наведені в заяві обставини.

Суд, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідка, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 28 грудня 1996 року Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії заочного рішення від 21.12.2018 року по справі №490/5698/18, Центральним районним судом м. Миколаєва було встановлено, що 19.12.1984 року, заявник отримав ордер №1758 на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 , що складалось з трьох кімнат, житловою площею 40 кв.м. Квартира отримана на сім`ю із чотирьох осіб: заявника ОСОБА_1 , його дружину ОСОБА_4 та синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

А отже, з 1984 року заявник зі своєю сім`єю: дружиною ОСОБА_4 та синами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мешкали за адресою АДРЕСА_2 .

Вищезазначеним заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2018 року по справі № 490/5698/18 ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , у ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис №5187 від 17.11.1989 року.

Згідно до копії довідки №16/6058 від 17.04.2010 р. виданої Центральним РВ ММУ УМВС в Миколаївській області, заявнику повідомлено, що місцезнаходження сина - ОСОБА_2 встановити не можливо.

У 2018 році ВВП ГУНП в Миколаївській області надало заявникові відповідь №К-73/50/10-18 від 23.07.2018 р., в якій повідомило, що під час проведення перевірки встановлено: ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з 2000 р. по теперішній час, як вбачається з доданої до матеріалів справи копії даної відповіді.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що є сином ОСОБА_2 , який в силу отриманих травм обох рук мав психологічні проблеми та зловживав алкоголем. Останній раз бачив батька приблизно в 2000 році, після чого про його долю нічого не відомо.

Таким чином, судом встановлено, що син заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 2000 року пішов із дому та більше не повертався, не спілкувався з родиною та не підтримував будь-яких родинних стосунків, ніяких відомостей про його місцеперебування не надходило ні заявнику, ні родичам. Крім того, матеріали справи містять докази, що місцезнаходження ОСОБА_2 встановити не можливо.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року.

Відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визначити фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. За вимогами ст. 305-309 Цивільного кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

Визнання сина безвісно відсутнім є необхідним заявникові, для вступу у спадщину його спадкоємців, які зможуть оформити право власності в порядку спадкування.

Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку.

Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність».

Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другоїстатті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734).

З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

З урахуванням викладених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність підстав для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. При цьому зазначені докази є взаємопов`язаними, в сукупності не суперечать один одному, та в достатній мірі підтверджують обставини, на які посилається заявник в заяві, для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Відповідно до п.9. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи, згідно копії довідки МСЕК №3655525 від 20.11.2024 року та копії пенсійного посвідчення.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 76-89, 263-265, 293-294, 305-309 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Миколаївська міська рада (, адреса: 54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20), задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Ананьїв, Одеської області, безвісно відсутнім.

Роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або померлою, або іншою заінтересованою особою, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін

Присяжні: С.А. Цибко

С.Л. Горенко