Справа № 523/1790/25
Провадження №2/523/2393/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2025 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_1 з) до ОСОБА_2 (адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання повнолітньої доньки, котра продовжує навчання,

Установив:

Позивачка звернулась з позовом до відповідача та просила:

1. Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька, починаючи із дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

2. Стягувати з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька, до досягнення ОСОБА_4 23-х років, за умови продовження навчання, починаючи з дати звернення до суду.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони по справі є батьками дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У свідоцтвах про народження дітей батьком записаний ОСОБА_2 . Як зазначила позивачка, діти наразі проживають разом із матір`ю у Франції. Згідно листа власника від 02.01.2025 року та його перекладу, власник квартири у м. Шавіль, Франція підтверджує, що позивач із дітьми проживає у його житлі із 10.03.2022 року.

Позивач просить суд, стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки усіх доходів відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач зазначив, що ОСОБА_4 вже виповнилося 18 років минулого року. Проте, згідно довідки від 04.09.2024 року, ОСОБА_4 зарахована на навчальний рік 2024/2025 в Міський університет Парижу (Universite Paris Cite), тобто, вона продовжує навчатися. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в сумі 1/4 частки доходу відповідача, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення ОСОБА_4 23-х років.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 14 березня 2025 року, було прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 29,30).

Відповідачем 28 квітня 2025 року надано відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими. Зазначив, що він не ухилявся від сплати аліментів та допомоги своїм дітям. Крім того він страждає невиліковною хворобою та просив врахувати зазначене при проголошенні рішення. Згоден платити аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/6 частини від усіх його видів заробітку. (а.с. 50-52).

Стороною позивача 11 серпня 2025 року надано відповідь на відзив. Позивач зазначила, що оскільки вона з дітьми проживає у Франції, де витрати на життя чималі. При цьому позивач з дітьми проживає в безпеці, а окрім харчування, одягу лікування, є ще великий перелік витрат на сім`ю на проживання та побут. Відповідач зазначає про шалені витрати на своє лікування, однак проте доказів витрат надано не було. 1/6 на двох дітей є дуже маленькою сумою аліментів на утримання двох дітей, на думку позивача. Крім того, просила суд долучити до справи фото з соціальних мереж, де можна побачити, як відповідач їздить на байку, що не є перешкодою для його роботи, та й його хвороба теж йому не заважає. Також скріншоти окремих витрат позивачки. (а.с. 99-101).

25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси.

Позивач в судове засідання не з`явився та її представником адвокатом Гареєвим Є. Ш. надано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 97).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково. (а.с. 96).

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, уважно оцінивши докази надані сторонами по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд встановив, що сторони по справі є батьками дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 15,16).

У свідоцтвах про народження дітей батьком записаний ОСОБА_2 . Як зазначила позивачка, діти наразі проживають разом із матір`ю у Франції. Згідно листа власника від 02.01.2025 року та його перекладу, власник квартири у м. Шавіль, Франція підтверджує, що позивач із дітьми проживає у його житлі із 10.03.2022 року. (а.с. 11-14).

Неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. Знаючи, що син потребує постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає та протилежного матеріали справи не містять. Позивачка звернулась до суду 04 лютого 2025 року з проханням стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття.

Крім того, суд приймає як належні докази хвороби відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останній витрачає на відновлення свого здоров`я численні зусилля, котрі вимірюються грошовими коштами, що підтверджено численними виписками з історій хвороби та свідоцтвом про хворобу. (а.с. 53-62).

Крім того відповідачем надано квитанції, як доказ того, що відповідач з травня по грудень 2024 року перераховував кошти на утримання дітей. (а.с. 63-86).

Щодо посилань позивача у своїй відповіді на відзив на те, що відповідач їздить на байку, що не є перешкодою для його роботи, та й його хвороба теж йому не заважає, суд зазначає, що зазначене жодним чином не доводить те, що зазначена хвороба відповідача унеможливлює його проживання життя та дозвілля як таке.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

За правилами ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Правилами ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 04 лютого 2025 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 04 лютого 2025 року.

Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається із вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, приймаючи до увагу хворобу відповідача, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина ОСОБА_5 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідачем надано квитанції, як доказ того, що відповідач з травня по грудень 2024 року перераховував кошти на утримання дітей. (а.с. 63-86).

Доказів протилежного стороною позивача не надано, тому у суду відсутні підстави вважати, що надані стороною відповідача квитанції про перерахування коштів ОСОБА_1 не належні.

Таким чином, стороною відповідача спростовано доводи позивача про те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини та не надає будь-якої фінансової допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Згідно з ст. 198 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення їх до двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Приймаючи до уваги те, що відповідач довів те, що він приймає участь у вихованні повнолітньої доньки ОСОБА_6 та надає суттєву фінансову допомогу (по міркам країни в котрій проживає відповідач) на її утримання в добровільному порядку, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в даній частині не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17-18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 180-184, 191 сімейного Кодексу України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_1 з) до ОСОБА_2 (адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання повнолітньої доньки, котра продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_1 з, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2025 року до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В частині позовних вимог про стягнення аліментів на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити у задоволенні.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_2 , судовий збір в дохід держави в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Пересипський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя