ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/5179/25
Провадження № 2/362/3087/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

28 серпня 2025 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мартинцової І.О.

за участі секретаря Жеребко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2025 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини, яка за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями передана на розгляд судді Мартинцовій І.О.

Одночасно з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передавати малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для систематичного проведення спільного часу батька з дитиною щомісяця кожної другої та четвертої суботи з 12:00 год. до неділі 20:00 год.; зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 можливість безперешкодного спілкування з їх спільною дитиною у ті дні, коли ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебуває з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом відео в`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном відповідача шляхом приймання дзвінків (за номером телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та іншими номерами, які будуть належати відповідачу) вхідних дзвінків від батька (за номером телефону: НОМЕР_4 та інших номерів) з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.; зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передавати спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем фактичного проживання дитини щомісячно кожної другої та четвертої суботи о 12:00 год.; зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомляти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про зміну проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за день до такої зміни та письмово надавати документи, що будуть підтверджувати зміну місця такого проживання якщо місце проживання є відмінним від місця проживання родичів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонити державній прикордонній службі України здійснювати пропуск через державний кордон за межі України малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 без супроводу батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 або без його письмової нотаріально посвідченої згоди, до вирішення по суті спору між сторонами.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що сторони по справі мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , але відповідачка чинить перешкоди в спілкування з батьком, якому доводиться вмовляти матір надати дитину. З кожним послідуючим місяцем це ставало робити все важче, оскільки відповідачка постійно змінює своє місце проживання і спілкування дитини з батьком відбувається лише за допомогою відправлених відео відповідачем батьку на яких він не спілкується з дитиною, а лише бачить свою дитину. В середині травня 2025 року відповідач повідомила позивача, що дитину він побачить лише в кінці серпня 2025 року. При цьому, місце перебування дитини позивачу не відоме, він не знає де дитина документального підтвердження перебування дитини в певному місці не має. Також в телефонній розмові відповідачка повідомила, що зважаючи на малий вік дитини вона зробить все аби дитина забула свого батька та полюбила чоловіка з яким вона перебуває у відносинах.

Позивач вважає, що місце проживання дитини з ним може забезпечити найкращі інтереси його дочки. Він має власне житло, самостійний заробіток, відмінно характеризується, привітний з сусідами, друзями, родичами, іншою своєю дитиною. А тому, звертаючись з даними забезпеченням, позивач фактично не хоче втратити зв`язок з дитиною доки триватиме судовий розгляд про визначення місця проживання дитини, адже, на думку позивача, чим довшим буде розлучення батька з дитиною тим більший зв`язок батько втратить з дитиною і стане для неї чужим, адже в силу віку дитини вона лише починає формувати свій світогляд.

На даний час відповідач ні на які запропоновані компроміси з надання можливості зустрічей батька з дитиною не погоджується, зв`язок блокується, відповідачем постійно створюються штучні перешкоди, щоб унеможливити фізичне спілкування позивача з його донькою.

Крім того, як зазначає позивач, відповідачка не один раз казала, що за її бажання дитина виїде за межі України і позивач втратить зв`язок з нею. Вказане, на думку позивача, уменожливить спілкування дитини з батьком, спричинить ускладнення з повернення дитини до України. Також відповідачка не має за кордоном джерел та засобів для існування, а також будь-якого житла, а тому вивезення дитини за кордон без згоди батька спричинить погіршення їхнього життєвого рівня, вплине на її психоемоційний стан.

Позивач вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, та не забезпечить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача у разі виїзду дитини за кордон, враховуючи законодавство, що регулює мобілізаційні заходи в країні.

Враховуючи характер спору та інтереси дитини, для з`ясування всіх обставин, суд, в силу вимог ч. 4 ст. 153 ЦПК України призначив розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги заяви про забезпечення позову підтримали та просили суд її задовольнити з підстав, зазначених в ній.

Позивач також пояснив, що відповідач перешкоджає його зустрічам з дитиною вже чотири місяці. Блокує його в мережах, не відповідає на його дзвінки. Всі можливі компроміси щодо побачень з дитиною відповідач ставить в залежність від перерахування їй коштів позивачем. Позивач зазначає, що готовий допомагати як з утриманням дитини так і з піклуванням про неї (завозити до садочка, забирати, возити на гуртки), однак відповідач йому такої можливості не надає блокуючи усі контакти. Окрім того позивач зазначив, що до певного часу (травень 2025 року) позивач регулярно залишався із дитиною, донька залишалась у нього проживати тижнями, вони проводили час спільно, також з його мамою (бабусею дитини) та сином від першого шлюбу (брат дитини). Таким чином інформація щодо необхідності адаптації дитини до «нових» знайомств не відповідає дійсності та може бути підтверджена численними фото-відео матеріалами, а також перепискою сторін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги заяви про забезпечення позову. Вказав, що у судовому засіданні підтверджено, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зазначив, що усі заходи забезпечення про вжиття яких просить позивач є співмірними у спорі про визначення місця проживання дитини.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи (телефонограма міститься в матеріалах справи) в судове засідання з розгляду питання про забезпечення позову не з`явилась.

Представник відповідача Дубров Євген у судовому засіданні заперечував та просив відмовити у задоволенні заяви повністю. Також представник відповідача підтримав заперечення на заяву про забезпечення позову, які подані 13.08.2025 через канцелярію суду.

У запереченнях представник відповідача зазначив, що способи про які просить позивач у своїй заяві не є співмірними з позовними вимогами, не враховують інтереси дитини, її розпорядок дня, інтереси та зайнятість матері дитини. Окрім того, зважаючи на малолітній вік дитини, їй необхідна адаптація до «нових знайомств» а тому для початку можливі зустрічі батька кожної неділі з 10.00 до 20.00 год.

Щодо спілкування засобами зв`язку з дитиною, то зазначив, що неможливо забезпечити спілкування батька із дитиною, щоденно у час, який запропонував позивач, оскільки в цей час відповідачка після роботи займається домашніми справами, готує їжу, одяг, проводить час із дитиною. А тому спілкування з дитиною засобами зв`язку на думку відповідача можливе лише в суботу.

На запитання суду представник відповідача зазначив, що дитина з батьком раніше мала регулярні зустрічі, психоемоційний стан дитини при цьому був нормальний, негативного впливу від цих зустрічей відповідач не помічала.

Щодо вимоги заборонити перетин кордону без дозволу батька представник відповідача зазначив, що у період воєнного стану цей засіб не відповідає інтересам дитини.

Представник третьої особи у вирішення питання щодо забезпечення позову покладався на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, зміст заявлених позовних вимог, приходить до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступних підстав.

Силу вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв проз забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Серед передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову значиться, зокрема, встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову ( ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Обмеження у застосуванні судом заходів забезпечення позову окремо встановлені частинами 4 - 12 ст. 150 ЦПК України.

Зокрема, згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 705/4132/19 вказано, зокрема таке: «Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: «...співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України).

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом (стаття 159 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Матеріали справи дають підстави вважати, що між сторонами дійсно існує спір щодо подальшого місця проживання дитини.

Станом на сьогодні сторони по справі проживають окремо, а їх малолітня дочка проживає з відповідачем.

Позивач просив забезпечити його позов про визначення місця проживання дитини з батьком, посилаючись на те, що відповідач умисно блокує зв`язок батька та дитини, створюючи штучні перешкоди, унеможливлює їх спілкування.

Просив забезпечити позов у обраний ним спосіб, оскільки за час розгляду справи у суді існує реальний ризик того, що дитина може втратити зв`язок з батьком, і ця обставина може призвести до погіршення психічного здоров`я дитини та ймовірності негативних наслідків у вигляді повного відчуження дитини від батька.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні від 04.09.2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява№6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №127/31828/19 зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року в справі №760/15413/19 (провадження №61-9164св20), від 25.08.2020 року в справі №466/2317/20 (провадження №61-11539ск20).

Згідно правового висновку Верховний Суд у постановах від 25.11.2020 року справа №760/15413/19 (провадження №61-9164св20), від 17.05.2021 року справа №761/25101/20 (провадження №61-1092св21), від 15.09.2021 року справа №752/6099/20 (провадження №61-13598св20), у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту неповнолітньої дитини, особисто з її батьком, повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. Тому забезпечення позову є необхідним у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, якщо врегульовано правовий механізм забезпечення позову, а відсутність стабільних контактів батька з сином дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини зі мною, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що позивач, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а відповідач не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин та обсяг позовних вимог, а також беручи до уваги заяву про забезпечення позову, зобов`язання відповідача надати можливість безперешкодної участі батька у вихованні дитини протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком до ухвалення рішення по суті спору.

Отже, виходячи з найкращих інтересів дитини, її малолітнього віку, рівності прав батьків на участь у вихованні дитини та спілкування з нею, враховуючи специфіку сімейних відносин, тривалий розгляд даної категорії справ судом, а також напружені відносини, які склались між сторонами, що може негативно вплинути на психологічне здоров`я дитини, приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом забезпечення безперешкодного спілкування позивача з дитиною в певні дні та години (кожної другої та четвертої суботи з 12:00 год. до неділі 20:00 год.) та спілкування батька з дитиною засобами зв`язку у певний час.

При цьому суд враховує графік роботи матері дитини та розклад дитини у зв`язку із відвідуванням нею дошкільного навчального закладу та дотримання балансу інтересів обох батьків.

Щодо зобов`язання відповідача повідомляти про зміну місця проживання та вимоги про заборону перетину дитиною державного кордону без згоди батька, суд вважає ці заходи неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Отже заява позивача в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом: встановлення наступного графіку зустрічей та спілкування батька з дитиною а саме:

-зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передавати малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за її місцем проживання батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для систематичного проведення спільного часу батька з дитиною щомісяця кожної другої та четвертої суботи з 12:00 год. до неділі 20:00 год.;

-зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надавати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 можливість безперешкодного спілкування з їх спільною дитиною щонайменше тридцять хвилин кожного парного числа місяця, у дні, коли ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебуває з ОСОБА_1 , шляхом відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо). з 19 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Мартинцова І.О.