Справа № 159/2085/25
Провадження № 2/163/306/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬ-ПАЛИВО" про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, стягнення затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, стягнення затримки розрахунку при звільненні в сумі 49 814,05 гривень, а також затримку проведення повного розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 грудня 2022 року між нею та відповідачем по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» було укладено безстроковий трудовий договір, згідно якого її призначено на посаду оператора заправних станції АЗС №22. 17 лютого 2025 року вона, згідно поданої заяви про звільнення з роботи за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, припинила трудові відносини з відповідачем по справі ТзОВ «Волинь-Паливо». Починаючи з 01 листопада 2024 року відповідач по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» не виплачував їй заробітну плату, при цьому підприємством їй було нараховано заробітну плату: за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року - 49 814,05 гривень. Крім того зазначає, що відповідач по справі ТзОВ «Волинь-Паливо» як юридична особа не ліквідоване, в стані припинення не перебуває, а тому посилаючись на ст.ст. 43, 47, 94, 115, 116,117 КЗпП України, у зв`язку із несвоєчасним розрахунком із звільненим працівником, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 08 травня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу та довідки про доставку електронного листа, копію ухвали та примірник матеріалів позову відповідач отримав 21 травня 2025 року.

У строк, визначений судом в ухвалі від 08 травня 2025 року відповідач відзиву на позов не подала.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995р.№ 100 (далі Порядок №100).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відповідно до наказу № 200 від 09.12.2022 року, з 13.12.2022 року прийнятий оператором заправних станцій АЗС № 22 ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО».

Відповідно до вказаної копії трудової книжки, позивача 17.02.2025 року, відповідно до наказу № 47-к/6 від 04.02.2025 року, звільнено з роботи за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП.

З особового рахунку працівника ОСОБА_1 за 01.11.2024 року 28.02.2025 року, наданого відповідачем на виконання ухвали суду від 08.05.2025 року, встановлено, що заборгованість ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» по заробітній платі перед позивачем становить 49 814,05 гривень (визначено без утримання податків та інших обов`язкових платежів), середньоденний заробіток 367 грн 85 коп.

Таким чином, на час розгляду справи в суді, заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становить 49 814,05 гривень.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні по день фактичного розрахунку.

Число робочих днів за період з 17.02.2025 (з дня звільнення) по 19.08.2025 року (день винесення рішення у справі ) становить 131 (9 робочих днів у лютому місяці + 21 робочий день у березні 2025 року + 22 робочих дні у квітні 2025 року+ 22 робочих дні у травні 2025 року + 21 робочих дні у червні 2025 року + 23 робочих дні у липні 2025 року +13 робочих днів у серпні 2025 року = 131) робочих днів.

Згідно зазначеного вище особового рахунку працівника встановлено, що розмір середньої заробітної плати середньоденного заробітку становить 367,85 грн.

Таким чином, з врахуванням середньоденного заробітку, заробітна плата за час затримки розрахунку становить 48 188,35 грн. (середньоденний заробіток 367,85 грн) х 131 (кількість робочих днів за період з 17.02.2025 року по 19.08.2025 року).

Кількість робочих днів обрахована з врахуванням правил ч.6 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно яких у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки».

Суму заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку визначені без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Відрахування повинні бути проведені працедавцем при виконанні судового рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 430 ЦПК України, суд також допускає рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць (367,85х23=8460,55 грн.) до негайного виконання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 висловив правову позицію про те, що передбачена п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» пільга щодо сплати судового збору вищевказане положення Закону не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку повинна була б бути оплачена позивачем судовим збором при зверненні до суду.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, а вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку не була оплачена судовим збором при зверненні до суду, то з відповідача, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,2 грн та на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними доказами.

Керуючись ст. ст. 79-81, 141, 258, 259, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» на користь ОСОБА_1 :

- 49 814 (сорок дев`ять тисяч вісімсот чотирнадцять) гривень 05 копійок заборгованості із заробітної плати за листопад 2024 року - лютий 2025 року, з яких відрахувати податки та інші обов`язкові платежі;

- 48 188 (сорок вісім тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 35 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.02.2025 по 19.08.2025, до яких не входять нарахування з податків і зборів;

- 5000 (п`ять тисяч) гривень витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць в розмірі 8 460 (вісім тисяч чотириста шістдесят) гривень 55 копійок (без врахування нарахувань з податків і зборів) підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» в дохід держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬ-ПАЛИВО"; місце знаходження вулиця Електроапаратна, буд.3, місто Луцьк; .

Головуючий : суддя С.А.Шеремета