Справа № 344/3956/25
Провадження № 22-ц/4808/1208/25
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючої судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 27 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 14 листопада 2023 року його автомобіль TOYOTA AURIS було зупинено, а його притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості з накладенням штраф у розмірі 340 грн. Позивач зазначив, що він перевищив швидкість, щоб уникнути зіткнення з іншим автомобілем, який рухався ззаду на великій швидкості. Згаданий автомобіль, який, за словами позивача, перетнув суцільну лінію, поліцейські не зупинили.

Рішенням Косівського районного суду від 03.04.2024 постанову визнано незаконною та справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито. Департаментом патрульної поліції оскаржено вказане рішення в апеляційному порядку та 25.06.2024 інспектором поліції повторно винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка в подальшому була оскаржена до суду першої інстанції.

Внаслідок тривалих судових процесів, протиправних дій працівників поліції та душевних страждань йому завдано моральну шкоду у сумі 15 000 грн, яку він просив стягнути з відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його несправедливим, необ`єктивним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини справи, на які позивач посилався при зверненні до суду, не надав їм належної оцінки.

Вказані обставини, які прямо свідчать про порушення його прав а також зважаючи на те, що ОСОБА_1 як ветеран МВС та інвалід І групи (захворювання, пов`язане з проходженням служби) упродовж майже двох років був змушений у судових інстанціях доводити свою невинуватість у справі про адміністративне правопорушення, зазнав душевних страждань, постійного хвилювання, психологічного тиску, тривоги, а також приниження честі й гідності, дають підстави для висновку, що позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 15 000 грн.

Враховуючи наведене, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки вважає її безпідставною, непідтвердженою належними та допустимими доказами. Вважає, що додані до позовної заяви копії документів не містять встановленого факту неправомірності дій працівників поліції та обґрунтування заподіяння позивачу душевних страждань, погіршення його ділової репутації чи ускладнення способу життя. Зазначає, що ні Косівським районним судом, ні Восьмим апеляційним адміністративним судом під час розгляду справ № 347/3232/23 та № 347/1671/24 не встановлено неправомірності дій відповідача щодо винесення оскаржуваних постанов. Безпідставним вважає покликання позивача на подвійне притягнення до адміністративної відповідальності за одне й теж правопорушення, оскільки оскаржувані постанови не були винесені одночасно. На момент винесення постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №368136 від 25.06.2024, постанова серії ЕАС №8140300 від 14.11.2023 була скасована. Щодо часу розгляду згаданих справ, то такий відбувався в умовах воєнного стану без жодних затягувань з боку учасників процесу чи суду.

Щодо ймовірної шкоди, завданої позивачу, зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив його страждання та вплив на життєві процеси; позивача не було притягнуто до відповідальності, оскільки обидві постанови скасовано; позивач звільнений від сплати збору, до розгляду справи не залучався адвокат; жодних заходів впливу до ОСОБА_1 з боку працівників поліції не вживалося. Крім того вказує, що адміністративна відповідальність є індивідуальною, а відповідач обмежений законом щодо розповсюдження інформації, відтак повідомлення позивачем колег, суспільства про наявність штрафу можливе виключно за бажанням позивача.

Позивач до апеляційного суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, заперечення проти скарги представника відповідача Шумило С.Я., вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2023 близько 15 год. 34 хв. екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП під час несення служби на автодорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига», 135 км. с. Глибока, Коломийського району, Івано-Франківської області за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000677) виявлено порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), а саме: водій транспортного засобу TOYOTA AURIS д.н.з. НОМЕР_1 (далі - ТЗ) рухався зі швидкістю 75 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Постановою інспектора поліції серії ЕАС № 8140300 від 14.11.2023 у адміністративній справі накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за порушення вимог пункту 12.4 ПДР, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 122 КУпАП.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2024 визнано протиправною та скасовано вищезазначену постанову, а провадження в справі закрито.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено частково. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року в адміністративній справі №347/3232/23 за позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції Благої Галини Володимирівни старшого сержанта 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови скасовано частково, а саме, в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП, - і в цій частині прийнято нову постанову. Справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення надіслано на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. У решта рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року в адміністративній справі №347/3232/23 залишено без змін.

На виконання вказаної постанови Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції 11.06.2024 поштовим відправленням № 272 ОСОБА_1 надіслано повідомлення про запрошення до підрозділу поліції на 25.06.2024 о 11 год. 00 хв. для розгляду справи щодо вчиненого ним адміністративного правопорушення.

21.06.2024 на електронну адресу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції надійшов лист від позивача, в якому він повідомив причини за яких не може взяти участь в розгляді справи та просив проводити розгляд справи без його участі.

25.06.2024 поліцейським взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області ДПП старшим сержантом поліції Блага Г.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №368136, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 09.10.2024 постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення серії БАД № 368136 від 25.06.2024 скасовано.

Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, яким за результатами розгляду справи 18.12.2024 винесено постанову, якою рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2024 в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 368136 від 25.06.2024 залишено без змін, а провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав викладені позивачем підстави відшкодування моральної шкоди необґрунтованими та непідтвердженими жодними належними та допустимими доказами. При цьому сам факт скасування постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може свідчити про заподіяння йому моральної шкоди та бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1168 ЦК).

Статтею 1174 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини. На позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками (Постанова КГС ВС від 17.08.2023 у справі № 902/183/22).

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За результатом касаційного перегляду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2025 року, в якій зробила такі висновки про застосування норм права:

«Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР».

Таким чином, у справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач має довести наявність очевидних ознак протиправності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Разом з тим, позивач у цій справі обґрунтовував завдання йому шкоди протиправністю дій відповідача, що виразилися у складенні постанови про адміністративне правопорушення. Проте, у випадку подальшого скасування цієї постанови, сам лише факт складення постанови патрульними поліцейськими не може оцінюватись як преюдиційний факт заподіяння моральної шкоди і як наявність причинно-наслідкового зв`язку бути підставою для відшкодування шкоди.

В постанові Великої Палати від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 зазначено, що оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.

Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів.

Отже, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.

Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.

За обставинами цієї справи апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням у справі про адміністративне правопорушення не встановлено, що складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, та що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення дії патрульних поліцейських були протиправними.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №347/1671/24 встановлена невідповідність вимогам закону дій працівників патрульної поліції щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення без врахування вимог ст. 38, п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, яка не вказує на очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції.

Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відбулося не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди.

А отже, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує, що позивач належним чином умотивованих доводів на обґрунтування позовної вимоги не навів, узагальнено виклав обставини, які стосуються заподіяння йому моральної шкоди, жодних доказів на підтвердження понесених моральних страждань не надав.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду, який викладено у постанові 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справа «Білуха проти України» (Заява N 33949/02) визнання порушення становить достатню справедливу сатисфакцію моральної шкоди.

Факт відновлення прав позивача в судовому порядку є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції, тим більше, що позивач жодних обставин спричинення йому моральної шкоди, крім самого факту складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, у позові не навів.

Водночас один лише факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Позивачем не доведено та не додано розрахунку заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано жодних доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, не підтверджено, в чому виразилося порушення його ділової репутації.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то витрати по сплаті судового збору відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

Л.В. Василишин

В.А.Девляшевський