Справа № 342/504/25
Провадження № 2/342/452/2025
13 серпня 2025 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Андріюк І.Г.,
з участю секретаря судового засідання Малик Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був її тато ОСОБА_4 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2025 право власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,2188 га. Згідно технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по АДРЕСА_1 становить 242 550 грн.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки смерть ОСОБА_4 сталася раптово, внаслідок корона вірусної інфекції, то заповітного розпорядження він не залишив. На час смерті ОСОБА_4 разом з ним у господарстві були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 .
З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори, де за її заявою була заведена спадкова справа. Мама позивачки відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про відмову від спадщини ОСОБА_4 .
З постанови нотаріуса від 09.05.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що державний нотаріус відмовила позивачці у видачі документів на спадщину за законом на житлове господарство через реєстрацію спадкового житлового господарства, як колгоспний двір, без визначення часток його членів.
Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16.02.1990 спадкове житлове господарство було зареєстроване як колгоспний двір.
Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли був введений в дію Закон України «Про власність». Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
У житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 .
Згідно по господарської книги Копачинецької сільської ради за 1991-1995 роки впродовж цих років у господарстві ОСОБА_4 за особовим рахунком № НОМЕР_1 у с. Копачинці були зареєстровані та проживали: голова сім`ї ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 , який народився у 1993 році.
Ніхто з даних осіб не звертався за виділом своєї частки у колгоспному дворі.
Оскільки позивачка була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, тому, відповідно до приписів ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину за законом.
Спадкове житлове господарство обліковувалося як колгоспний двір та належало батьку позивачки. Після смерті ОСОБА_4 позивачка прийняла спадщину за законом, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі не може через реєстрацію господарства, як колгоспний двір, без визначення часток його членів, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 26.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Відповідачка ОСОБА_2 , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 та просить визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов мотивований тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 . Станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 .
Записами у погосподарській книзі Копачинецької сільської ради за 1991-1995 роки доводиться, що у господарстві ОСОБА_4 за особовим рахунком № НОМЕР_1 у с. Копачинці були зареєстровані та проживали: голова сім`ї ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 , який народився у 1993 році.
Оскільки станом на 15.04.1991 у житловому господарстві проживали 3 члени колгоспного двору, частки яких є рівними, то кожному з них належить, відповідно, по 1/3.
ОСОБА_6 , як члену колгоспного двору, належить 1/3 частка.
ОСОБА_4 , як члену колгоспного двору, теж належала 1/3 частка. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день його смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 , які є спадкоємцями першої черги за законом. ОСОБА_2 подала державному нотаріусу заяву про відмову від спадщини чоловіка ОСОБА_4 на користь дочки ОСОБА_1 .
Отже, ОСОБА_1 претендує на 2/3 частки спадкового житлового господарства (1/3 своя частка + 1/3 частка, успадкована від батька).
Позивачка за зустрічним позовом для того, щоб мати змогу розпорядитися на власний розсуд своєю часткою у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1 , повинна спочатку зареєструвати своє право на це майно.
Ухвалою суду від 11.06.2025 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Ухвалою суду від 26.06.2025 задоволено заяву позивачки-відповідачки ОСОБА_1 , до участі у справі залучено співвідповідача ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 25.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 13.08.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.
Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 у зустрічному позові просила судовий розгляд справи проводити без її участі на підставі поданих письмових документів, при вирішенні первісного позову покладається на розсуд суду.
Співвідповідач ОСОБА_3 07.07.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, при вирішенні зустрічного позову ОСОБА_2 покладається на розсуд суду. Крім того зазначив, що на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_4 не претендує та подав у нотаріальну контору заяву про відмову від спадщини.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.
Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 лютого 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13 грудня 1989 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 .
Правильною назвою населеного пункту є село Копачинці, перейменування села не проводилося, що підтверджується довідкою № 148, виданою 19.06.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.
Рішенням п`ятої сесії сільської ради народних депутатів від 03.01.1992 «Про зміну назв вулиць» АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою № 120, виданою 07.05.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР).

У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників.

Копіями витягів з погосподарських книг Копачинецької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , - колгоспний двір, членами колгоспного двору були:

- у 1986-1990 роках (особовий рахунок № НОМЕР_2 ): голова сім`ї ОСОБА_4 , 1956 р.н., дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- у 1991-1995 роках (особовий рахунок № НОМЕР_1 ): голова сім`ї ОСОБА_4 , 1956 р.н., дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Проте, у погосподарських книгах допущено технічну помилку в даті народження ОСОБА_2 , правильною датою її народження є ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що свідчить довідка № 148, видана 19.06.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Малолітній член колгоспного двору ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 7, про що свідчить запис у по господарській книзі Копачинецької сільської ради за 1986-1990 роки.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.563 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), інші члени колишнього колгоспного двору продовжували на тій же підставі володіти, користуватись і розпоряджатись даним майном.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату.

Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Станом на 15.04.1991 у господарстві, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою № 126, виданою 12.05.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

З наведеного слідує, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні.

Голова колгоспного двору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 64 роки у м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 73 від 28.01.2021, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 28.01.2021 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_4 помер після ІНФОРМАЦІЯ_11 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України.

За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується довідкою № 124, виданою 12.05.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Те, що спадкодавець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та відповідачка-позивачка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були подружжям свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 21 липня 1984 р. Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 20 від 21 липня 1984 р.

Родинні відносини між позивачкою-відповідачкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та спадкодавцем ОСОБА_4 , відповідачкою-позивачкою ОСОБА_2 , як дочкою, батьком та матір?ю, підтверджуються копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 21 травня 1988 р. Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого слідує, що при реєстрації народження ОСОБА_12 присвоєно прізвище « ОСОБА_13 », актовий запис № 21 від 21 травня 1988 р.; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 06 жовтня 2017 р. Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, з якого вбачається, що ОСОБА_14 у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_15 », актовий запис № 2076 від 06 жовтня 2017 р.

Співвідповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , є сином спадкодавця ОСОБА_4 та відповідачки-позивачки ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 01 жовтня 1993 р. Копачинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12 від 01 жовтня 1993 р.

ОСОБА_4 заповіту не вчиняв. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є: його дружина відповідача-позивачка ОСОБА_2 , дочка позивачка-відповідачка ОСОБА_16 та син - співвідповідач ОСОБА_3 . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 судом не встановлено.

Із копії спадкової справи № 197/2021, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, вбачається, що позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (14.05.2021). Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64717052, виданого 14.05.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 67645227 (номер у нотаріуса 197/2021), спадкодавець ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дружина спадкодавця відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (14.05.2021) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 та від видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Син спадкодавця - співвідповідач ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ) подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю ОСОБА_4 майно одержала позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4 входить 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Підставою звернення позивачки-відповідачки ОСОБА_1 до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області від 09 травня 2025 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_15 , на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був ОСОБА_4 , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 09.05.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1982 році, господарські будівлі та споруди в 1983, 1991 роках.

Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 69,3 кв, житловою площею 50.7 кв з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 10.05.2025 становить 242 550 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».

Площа земельної ділянки під будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , становить 0,2188 га, про що свідчить довідка № 125, видана 12.05.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 427900031, сформованої 21.05.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Досліджені судом докази підтверджують, що ОСОБА_4 , як голові колгоспного двору, 16.02.1990 було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, його дружині відповідачці-позивачці ОСОБА_2 та позивачці-відповідачці ОСОБА_17 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору.

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті тата ОСОБА_4 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , та фактично стала власником, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого у ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частку нерухомого майна.

Крім того, позивачці-відповідачці ОСОБА_1 належить 1/3 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/3 частки.

Також судом встановлено, що відповідачка-позивачка ОСОБА_2 правомірно набула право власності на 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1 права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1273, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за закономзадовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , право власності на 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ;

- відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ;

- співвідповідач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 .

Повний текст судового рішення складено 13.08.2025.

Суддя: Андріюк І.Г.