печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання - Колесник А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 757/28923/21-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» (далі - позивач, ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості.

У обгрунутвання позовних вимог зазначено, що відповідач є власником паркомісця 3 секція «Б», за адресою: АДРЕСА_1 .

01.11.2003 року між ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» та відповідачем було укладено Договір №1-11-3Б/Кп про участь у комунальних, експлуатаційних витратах по підземній автостоянці і прилягаючій території.

Разом з цим, відповідачем не виконуються належним чином умови договору, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість.

Таким чином, позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 11 960 грн. 00 коп. - основного боргу; інфляційної складової - 2 706 грн. 60 коп.; 3% річних - 677 грн.15 коп.; пені - 718 грн. 58 коп. та судовий збір.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

26.08.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову.

У обґрунтування вказано, що зміна вартості послуг з 110,00 грн. на 460,00 грн. по утриманню автостоянки позивачем з відповідачем не погоджувалась, про що свідчать матеріали справи. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги. Заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

13.07.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

04.12.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

25.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, заперечує проти вимог позову, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, відповідно до матеріалів справи відповідач є власником паркомісця 3 секція «Б», за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим розглядом встановлено, що і не заперечувалося сторонами, що 01.11.2003 року між ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 11-11-3Б/Кп про участь у комунальних, експлуатаційних витратах по підземній автостоянці і прилягаючій території (далі - Договір).

Згідно з п. 4.4. Договору з 01.02 2004 року сторони погодилися на розмір витрат, за вживання та експлуатації Стоянки в місяць 110 (сто десять) гривень без ПДВ.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач 22.12.2020 року сплатив позивачу 4600,00 грн., в рахунок оплати за Договором до жовтня 2021 року.

Так позивач у позові вказує, що згідно договору щомісячна оплата за утримання автостоянки складає 460,00 грн. за обслуговування машиномісця, при цього, матеріали справи не містять жодного документу, який би свідчив про те, що сторони Договору погодили істотну умову договору, а саме щомісячний платіж у розмірі - 460,00 грн., у матеріалах справи міститься лише двостороння угода, згідно з якою відповідач має сплачувати за утримання автостоянки 110,00 грн. на місяць.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ч.ч. 1,3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 651 ЦК Україн зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно п. 3.1.2 Договору виконавець має право: змінювати суму щомісячних платежів у випадку зміни вартості комунальних і інших витрат по утриманню й експлуатації Стоянки за узгодженням з Власником.

Разом з тим, зміна вартості з 110,00 грн. на 460,00 грн., по утриманню автостоянки позивачем з відповідачем не узгоджувалась, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання відповідачу послуг зазначених у розрахунках.

До того ж, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

Окрім іншого, суд погоджується з доводами відповідача, що останнього не належним чином, проінформовано про зміну тарифів та останній не підписував таких Додаткових угод, а іншого стороною позивача не спростовано.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Також, згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що в силу змагальності сторін стороною позивача належим чином не було доведено наявність у відповідача заборгованості, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 11, 317, 322, 526, 546, 549, 611, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19.06.2025.

Суддя О.М.Соколов