ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/17162/24

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1142/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,

відповідач ОСОБА_1 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (далі по тексту АТ «Облтеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії в сумі 30 417,19 грн за період з 01.11.2021 по 30.09.2024, втрати від інфляційних процентів у сумі 643,48 грн, 3% річних в сумі 293,96 грн та 3028 грн судового збору.

В обґрунтування посилалось на те, що ОСОБА_1 є споживачем послуг АТ «Облтеплокомуненерго» за адресою: АДРЕСА_1 , але оплату за надані послуги з постачання теплової енергії не здійснює, у зв`язку з чим утворилась зазначена в позові заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2025 позов АТ «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.09.2024 у розмірі 30417,19 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» втрати від інфляційних процесів - 643,48 грн, три відсотки річних - 293,96 грн, у відшкодування сплаченого судового збору - 3028 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що з 01.11.2021 по 01.09.2024 відповідач показники розподільного обліку теплової енергії не передавав (обсяг витраченої теплової енергії становив нуль), тому у відповідності до вимог законодавства нарахування складалось з обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будинку, яка визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, та мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг та не сплачував за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.11.2021 по 30.09.2024, яка підлягає задоволенню згідно з розрахунком позивача в сумі 30417,19 грн.

Суд першої інстанції, також прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 643,48 грн, трьох відсотків річних у розмірі 293,96 грн відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки відповідачем заборгованість у належний спосіб не спростовано, відповідач не надав жодних доказів своєчасної оплати послуг з централізованого постачання теплової енергії.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до акту, який складений споживачами від 30.03.2022 котельня, яка здійснює доставку теплової енергії до будинку відповідача в період з 27.02.2022 по 20.10.2022 не працювала у зв`язку з пошкодженням в результаті обстрілу.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, надані відповідачем через канцелярію суду, які стосувалися факту оплати послуг позивача та доведення його незаконних розрахунків. Відповідачем за спірний період під час судового розгляду здійснив оплату боргу на суму 6997,60 грн, що підтверджується даними розрахунків позивача (квитанціями) за лютий-березень 2025 року, а також платіжним документом, що доданий до матеріалів цивільної справи та до апеляційної скарги.

Зауважує, що суд не звернув увагу на те, що позовні вимоги незаконно завищені в 2-а рази за рахунок того, що позивачем при підрахунку наданих послуг застосований показник «Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії (далі мінімальна частка), як відсоток від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень», а безпідставно погодився з тим, що позивачем при підрахунку застосований показник мінімальної частки в розмірі 50% від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень.

Указує, що місця загального користування в будинку відповідача тривалий час не опалюються і тому розрахунок позивача щодо наданих послуг є некоректним.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду було подано поза межами встановленого судом строку.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору дарування від 16.02.2011, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 408 (а.с. 97-98).

Будинок за адресою: АДРЕСА_3 підключений до об`єднаної системи централізованого опалення та обладнаний комерційними приладами обліку теплової енергії, що підтверджується актом приймання в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 03.02.2020, актом розпломбування від 13.08.2024, актом прийняття приладів обліку після повірки від 02.10.2024, свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 26.08.2024 № ИИ-4032 (чинне до 26.08.2028) (а.с. 12-15).

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.04.2024 у справі № 750/4332/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 31.12.2023 в сумі 11065,90 грн, заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 31.12.2023 в сумі 48,18 грн, а також 302,80 грн у відшкодування судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.05.2024 вищевказаний судовий наказ у справі № 750/4332/24 скасовано (а.с. 5-6).

Таким чином, відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, проте в установлений законодавством строк припинив своєчасно і в повному обсязі здійснювати плату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.09.2024 в сумі 30 417,19 грн, що підтверджується розрахунком суми боргу (а.с. 9).

Відповідно до розрахунку боргу за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії, що надавалась АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за адресою АДРЕСА_1 за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.09.2024 становить 30 417,19 грн (а.с. 9), втрати від інфляційних процентів у сумі 643,48 грн, 3% річних в сумі 293,96 грн (а.с. 10-11).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з 01.11.2021 по 01.09.2024 відповідач показники розподільного обліку теплової енергії не передавав (обсяг витраченої теплової енергії становив нуль), тому у відповідності до вимог законодавства нарахування складалось з обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будинку, яка визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, та мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг та не сплачував за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.11.2021 по 30.09.2024, яка підлягає задоволенню згідно з розрахунком позивача в сумі 30417,19 грн.

Суд першої інстанції, також прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 643,48 грн, трьох відсотків річних у розмірі 293,96 грн відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки відповідачем заборгованість у належний спосіб не спростовано, відповідач не надав жодних доказів своєчасної оплати послуг з централізованого постачання теплової енергії.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, враховуючи наступне.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За змістом приписів ч. 2 статті 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги, договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Положеннями ч. 1 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги регламентовано, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 3 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Згідно із положеннями ст. 66, 67, 68, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в житловому приміщенні осіб, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця.

Відповідно п. 18 Постанови КМУ № 830 від 21.08.2019 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії" (далі Правила), плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим".

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа.

Пунктами 32, 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, визначено, що плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів. У разі коли співвласники багатоквартирного будинку самостійно не обрали однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою статті 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги, та/або не дійшли згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, плата виконавцю за індивідуальним договором складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

За матеріалами справи, ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, які надаються АТ «Облтеплокомуненерго» за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно розрахунку суми боргу у нього наявна заборгованість за період з 01.11.2021 по 30.09.2024 в сумі 30 417,19 грн за послуги з постачання теплової енергії (а.с. 9).

Будинок АДРЕСА_3 підключений до об`єднаної системи централізованого опалення та оснащено будинковим засобом обліку теплової енергії, у квартирі АДРЕСА_4 даного будинку встановлено вузол обліку теплової енергії.

Права споживачів житлово-комунальних послуг визначені у ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Кожний мешканець будинку є споживачем житлово-комунальних послуг. Їх основний перелік є вичерпним і чітко визначеним вказаним Законом, що введено в дію у травні 2019 року.

За новим розподілом до комунальних належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, електричної та теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, поводження з побутовими відходами, до житлових послуга з управління багатоквартирним будинком.

Закон в цілому окреслив нові аспекти функціонування даної сфери. Крім запровадження моделі договірних відносин між виконавцями та споживачами, було чітко визначено права та обов`язки усіх учасників правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Законом також чітко визначено перелік обов`язків індивідуальних та колективного споживачів житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів наголошує, що відповідач, як власник квартири, що знаходиться у житловому багатоповерховому будинку, за положеннями ЗУ Про житлово-комунальні послуги, є споживачем саме комунальних послуг, як це визначено вказаним Законом

За цих обставин, суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, та правильно керувався нормами зазначеного Закону, який регулює спірні правовідносини.

Договірні відносини між позивачем та відповідачем урегульовані Типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджений постановою Кабміну України № 830 від 21.08.2019, та Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води, затверджений постановою Кабміну України від 21.08.2019 № 1182.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті;

показання приладів - розподілювачів теплової енергії використовуються при розподілі виключно за умови, що такими приладами оснащено не менш як 50 відсотків опалювальних приладів (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) у будівлі;

для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово - комунального господарства;

обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою.

Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби здійснюється відповідно до Розділу IV Методики.

Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (п.8 розділу).

Разом з тим Розділом VI Методики встановлено вимого щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку, а саме для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в рахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалювальних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряються додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4°С від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалювальне приміщення спожило менший осяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії.

Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії дорівнює 50% від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень.

Приписами п. 30 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Правил з надання послуги з постачання гарячої води та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця http://new.teplo.cn.ua.

З врахуванням викладеного, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції твердження ОСОБА_1 щодо того, що суд не звернув увагу на те, що позивачем при підрахунку наданих послуг застосований показник «Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії (далі мінімальна частка), як відсоток від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обсяг фактично спожитої теплової енергії відповідно до показників розподільчого обліку теплової енергії станом на 01.09.2024 становив 16.9 Гкал. Ураховуючи те, що станом на 01.11.2021 показники розподільчого обліку теплової енергії становили 5.58 Гкал, позивачем у вересні 2024 нараховано за 11,323 Гкал, а саме: 16.9 Гкал - 5.58 Гкал = 11,323 Гакл х1737;60 (тариф за 1 Гакл)= 19674,96 грн. У той же час знято за період з 18.10.2023 по 29.03.2024 мінімальну частку в Гкал 1.957, яка в сумі становить 3400,32 грн. Отже, нарахування за послугу з постачання теплової енергії у вересні 2024 року враховуючи показники розподільчого обліку теплової енергії та зняття мінімальної частки становить: 11,323 Гакл-1.957 Гкал = 9.366 Гкал; 19 674,96 грн 3 400,32 грн = 16 274,67 грн за фактично спожиті 9.366 Гкал.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять даних, що договір про надання послуг з постачання теплової енергії з відповідачем укладався, проте, враховуючи, що житлово-комунальні послуги за об`єктом надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з постачання теплової енергії не виключає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі N 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі N 642/2858/16.

Практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18.09.2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07.02.2024 року у справі № 372/2236/21, від 20.11.2024 року у справі № 463/6799/18).

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 щодо того, що ним за спірний період здійснювалась оплата боргу на суму 6997,60 грн, оскільки вказана сума не підтверджена належними і допустимими доказами, в матеріалах справи наявна квитанція від 21.02.2025 з призначенням платежу за тепло м. Чернігів на суму 5497,60 грн, проте вона не містить даних щодо періоду за який було сплачено вказану заборгованість (а.с. 124, 200), отже наявність вказаної квитанції про оплату не спростовує правильних висновків суду першої інстанції щодо наявності заборгованості згідно наданого розрахунку боргу.

Щодо твердження відповідача, що місця загального користування в будинку відповідача тривалий час не опалюються і тому розрахунок позивача щодо наданих послуг є некоректним колегія суддів зазначає наступне.

Дане твердження ОСОБА_1 є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих доказів оформленого належним чином правомірного від`єднання місць загального користування в багатоквартирному будинку, як передбачено Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Українии від 26.07.2019 № 169.

Апеляційний суд враховує, що хоча відповідач і надав довідку від 21.02.2025 ОСББ «Льотна25Б», проте дана довідка не була предметом дослідження суду першої інстанції, крім того ці обставини настали внаслідок самовільного порушення Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів належного оформлення вказаного відключення, необхідність відключення обґрунтовано лише фінансовим становищем та з встановленням загально-будинкового лічильника опалення від 03.10.2022, тому ці обставини не виключають обов`язку оплатити послуги теплопостачання позивачу.

Не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції залишено поза увагою акт споживачів багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 від 30.03.2022 (а.с. 181-185), відповідно до якого котельня, яка здійснює доставку теплової енергії до будинку відповідача в період з 27.02 по 20.10.2022 не працювала у зв`язку з пошкодженням у результаті обстрілу.

Факт надання до квартири відповідача відповідних послуг з теплопостачання, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, заявником у ході розгляду справи не був спростований, крім того, за період надання позивачем послуг теплопостачання, який вказаний у позові, заявник жодного разу не звертався до позивача, як до постачальника теплової енергії із заявами щодо неотримання або отримання неналежної якості послуг з централізованого теплопостачання. Крім того, у період з 04.2022 по 09.2022 року відсутні нарахування послуг теплопостачання, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи заявника щодо завищення боргу в 2 рази за рахунок застосування показника мінімальної частки у розмірі 50% від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень, часткової оплати на рахунок позивача коштів, ігнорування дослідження судом щомісячних розрахунків за спірний період, не врахування не опалювання місць загального користування, відсутність у матеріалах справи доказів сформування і надання відповідачу рахунків, а також факту надання послуг, та зняття показників з приладів обляку за спірний період, відсутність в матеріалах справи доказів щомісячного подання обсягу теплоносія на вказаний будинок, відсутність математичного обрахування розрахунку поданого до позову, що не дає змогу встановити порядок, обсяг та підстави нарахування сум за тепло, тощо, не спростовують встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема доведений позивачем факт надання послуг з теплопостачання до квартири відповідача, обов`язку відповідача, як власників квартири здійснити оплату наданих послуг та наявну заборгованість відповідача зі сплати таких послуг.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першоїінстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.В. Висоцька

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко