Справа № 465/1993/24 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1050/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача Бухаль Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Баюш Лілії Володимирівни на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року в складі судді Величка О.В. в справі за позовом ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, про визнання протиправним і скасування рішення,-

встановив:

У березні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, про визнання протиправним і скасування рішення.

В обґрунтування позовної заяви зазначала, що 26.02.2024 у відділі ЦНАП м. Львова позивачці надану відповідь на її звернення від 18.01.2024 р. № 3-В-1128/АП-Ф-35, в якому вона просила надати дозвіл на укладення правочину, а саме на продаж частки позивачки у 2-кімнатній квартирі АДРЕСА_1 , де зареєстровано 2 малолітніх дітей позивачки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і купівлю 4-кімнатної квартири АДРЕСА_2 з укладенням договору купівлі-продажу цієї квартири на ім`я малолітніх дітей позивачки.

Позивачка вважає такі дії посадових осіб, уповноважених відповідно до закону надавати адміністративні послуги, незаконними, безпідставними, такими, що прийняті з перевищенням службових повноважень і не в інтересах малолітніх дітей позивача, всупереч вимогам чинного законодавства України.

Зазначає, що за зверненням позивачки пропонувався продаж 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,9 кв. м., належної ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 22.10.2020 року за реєстровим № 3-2295, де її малолітні діти мають лише право користування, з одночасною купівлею 4-кімнатної квартири АДРЕСА_2 з більшою загальною площею, що становить 77,4 кв.м., та оформленням на ім`я малолітніх дітей і позивача по 1/3 ідеальній частці квартири. За таких умов діти мали б набути право власності, а не лише користування, що повністю відповідає інтересам дітей позивачки, дозволяло б кожній дитині мати власну ізольовану кімнату, покращило б житлово-побутові умови сім`ї і надало право власності на нерухоме майно дітям, що, в свою чергу, слугувало б додатковою гарантією захищеності майнових прав дітей.

У позовній заяві зазначила, що на даний час умови проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , незадовільні і матір намагається їх покращити, щоб повернути своїх дітей, проте, на переконання позивача, орган опіки і піклування діє не в інтересах дітей і, відмовивши в укладенні вищевказаних правочинів, створює перешкоди у приведенні житлових умов в належний та достойний для проживання дітей стан.

Проживання дітей у квартирі з окремими ізольованими кімнатами більшої площі, яку позивачка бажає придбати, як стверджується у позові, сприятиме їх розвитку та психологічному комфорту в тому числі. Тож відмову відповідача у цьому позивач вважає безпідставною, незаконною і такою, що суперечить інтересам дітей позивача.

Звертає увагу, що попереднім рішенням комісії, на засіданні якого була присутня позивачка від 05.02.2024 року, її звернення було задоволено і такий дозвіл був наданий, що повністю відповідало інтересам дітей, проте, відповідне розпорядження за результатами розгляду комісією позивачу вручено не було, натомість було додатково призначено засідання комісії на 19.02.2024 року, за результатами якого 26.02.2024 року вона отримала відмову у зв`язку із "нововиявленими обставини", а саме тимчасовим відібранням від позивачки дитини, що, як вважає позивачка, не має стосунку до майнових прав її дітей і суперечить їх інтересам, а також вимогам ст.242 Цивільного кодексу України, ст. 12. Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 65-67 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини».

Відмова матері в укладенні вищевказаних договорів в інтересах дітей, на переконання позивачки, є незаконною, адже інтереси дітей підлягають особливому захисту відповідно до вимог чинного законодавства, яке містить чіткі рекомендації і механізми реалізації та захисту майнових прав дітей в Україні. Більш того, за змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним, що є гарантією, яка дозволяє у випадку недотримання прав дітей відновити попереднє становище.

З огляду на викладене, позивачка просила визнати протиправним і скасувати рішення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 26.02.2024 року №260001-вих-24322 "Щодо надання дозволу на укладення правочину" на звернення ОСОБА_2 від 18.01.2024 року №3-В-1128/АП-Ф-35.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування про визнання протиправним і скасування рішення - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , апеляційну скаргу в інтересах якої подала адвокат Баюш Л.В., вважає, що вищевказане рішення підлягає скасуванню, оскільки таке є необґрунтованим, незаконним, недостатньо мотивованим, а справа формально розглянутою.

Звертає увагу, що суд не врахував, що 18.01.2024 позивачка звернулася за дозволом до голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради з повним пакетом документів на продаж належної їй на праві власності 2- кімнатної квартири по АДРЕСА_1 , де зареєстровано 2 малолітніх дітей та на купівлю 4-кімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Враховуючи відомості про батьків, відповідачу також надано дозвіл батька, згідно документів щодо дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , при цьому запис про батька ОСОБА_3 внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тож матір`ю було надано додатково Відповідачу відповідний Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 2 року від 23.11.2023 року.

На підставі цих документів, що підтвердив представник відповідача у своїх поясненнях 28.10.2024 року в судовому засіданні в даній справі, 05.02.2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини спочатку прийнято рішення рекомендувати Франківській районній адміністрації, як органу опіки та піклування, надати дозвіл на укладення від імені малолітніх дітей договір купівлі-продажу часток квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мають право користування малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з чим погодилася позивачка.

Проте, 14.02.2024 надійшло повідомлення від начальника сектору ювенальної превенції РУП № 2 щодо неналежного виконання позивачкою батьківських обов`язків, відібрання від неї малолітньої дитини та влаштування її у Львівську міську дитячу клінічну лікарню за адресою: м. Львів, вул. П. Орлика, 4.

Тому, y зв`язку з нововиявленими обставинами, було прийнято рішення рекомендувати Франківській районній адміністрації як органу опіки та піклування відмовити у наданні вищевказаного дозволу.

В результаті на засіданні комісії 19.02.2024 р., протокол № 24, прийнято рішення рекомендувати Франківській районній адміністрації як органу опіки та піклування відмовити у наданні дозволу на укладення договору купівлі-продажу частки квартири АДРЕСА_2 .

Вважає такі дії посадових осіб, уповноважених відповідно до закону надавати адміністративні послуги, незаконними, безпідставними, такими, що прийняті з перевищенням службових повноважень і прийнятими не в інтересах малолітніх дітей позивачки, всупереч вимогам чинного законодавства України.

Звертає увагу, що повідомлення поліції про тимчасове відібрання дитини, яке не має стосунку до майнових прав її дітей і суперечить їх інтересам та вимогам ст.242 Цивільного кодексу України, ст. 12. Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 65-67 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини».

Просить врахувати, що органу опіки та піклування пропонувалось одночасне укладення і посвідчення вищевказаних договорів купівлі-продажу квартир, що повністю відповідало б інтересам дітей, з чим їх батьки погодилися.

Невиконання або ж неналежне виконання батьками дітей своїх батьківських прав не може бути підставою для обмеження майнових прав дітей чи суперечити інтересам дитини.

Питання захисту прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень врегульовано статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Так, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно п. 67 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Всі документи були подані, орган опіки й піклування 05.02.2024 року надав згоду на засіданні комісії.

Закон не передбачає можливості перегляду рішення комісії за нововиявленими обставинами, в тому числі поза межами строку, що є незаконними діями Відповідача і перевищенням службових повноважень.

Звертає особливу увагу, що ст. 177 Сімейного кодексу України регулює виключно підстави відмови в наданні дозволів органами опіки та піклування у випадках, коли дитина є власником нерухомого майна.

У даному ж випадку малолітні діти Позивачки мають право користування майном, права власності на квартиру вони не мають, проте при одночасному укладенні договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , на ім.»я малолітніх вони б набули права власності на частку в майні, відтак відмова у наданні дозволу на укладення правочинів в інтересах дітей є прямим обмеженням їх прав, що заборонено законом.

З врахуванням викладеного, просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 23.01.2025 року у справі № 465/1993/24 і ухвалити нове рішення, яким визнати задовольнити в повному обсязі позовні вимоги, стягнути з відповідача судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував, що у відповідача Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, наявні законні підстави для відмови ОСОБА_2 у вчиненні правочину щодо нерухомого майна, в якому зареєстровані малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд звернув увагу, що відібрання дітей у позивачки виправдано вимагало від органу опіки та піклування обережного підходу у вирішенні питань, які стосуються погодження ОСОБА_2 відчуження квартири, де зареєстровані такі діти, адже чинне законодавство в такому випадку зобов`язує орган опіки та піклування вжити всіх заходів для можливого збереження майна, з яким у дітей є правовий зв`язок.

За висновком суду, у даному випадку в найкращих інтересах малолітніх дітей залишити за ними право користування квартирою, в якій вони зареєстровані, враховуючи наявність значних ризиків того, що у випадку погодження продажу такої квартири і невиконання позивачкою, в якої відібрані діти, своїх обов`язків щодо реєстрації дітей у новому помешканні, поновлення прав дітей буде утрудненим.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми ОСОБА_2 , що підтверджується повторними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , виданими 23.11.2023 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно із договором дарування квартири, посвідченого 22.10.2020 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 229177934 від 22.10.2020 року.

Сторони визнають і не оспорюють, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані у помешканні матері - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 162 від 21.03.2023 року, ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв`язку із тим, що останній відібраний від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

18.01.2024 ОСОБА_2 звернулася до Франківської районної адміністрації із заявою про надання їй дозволу на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у зв`язку із придбанням нової квартири. Позивачка також зазначила, що зобов`язується зареєструвати своїх малолітніх дітей в придбаній квартирі.

Згідно із витягом з протоколу № 04 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 19.02.2024 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами, рекомендовано Франківській районній адміністрації як органу опіки та піклування відмовити ОСОБА_2 у наданні дозволу на укладення від імені малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договору купівлі-продажу частки квартири АДРЕСА_2 на ім`я малолітніх з одночасним укладенням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мають право користування малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із відповіді Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-24322 від 26.02.2024 року, на засіданні комісії 19.02.2024 року (протокол №4), у зв`язку з нововиявленими обставинами, було прийнято рішення рекомендувати Франківській районній адміністрації як органу опіки та піклування відмовити у наданні дозволу на укладення від імені малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договору купівлі-продажу частки квартири АДРЕСА_2 на ім`я малолітніх з одночасним укладенням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мають право користування малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_2 покликалася на те, що за зверненням позивачки пропонувався продаж 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,9 кв. м., належної їй на праві власності, де її малолітні діти мають лише право користування, з одночасною купівлею 4-кімнатної квартири АДРЕСА_2 з більшою загальною площею, що становить 77,4 кв.м., та оформленням на ім`я малолітніх дітей позивачки по 1/3 ідеальній частці квартири. За таких умов діти мали б набути право власності, а не лише користування, що повністю відповідає інтересам дітей позивачки, дозволяло б кожній дитині мати власну ізольовану кімнату, покращило б житлово-побутові умови сім`ї і надало право власності на нерухоме майно дітям, що, в свою чергу, слугувало б додатковою гарантією захищеності майнових прав дітей.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою, другою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до змісту ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 246 СК України законні представники дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, не можуть без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким відповідно до закону чи договору має така дитина.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Як вбачається із п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 177 Сімейного кодексу України.

Згідно із положеннями ч. 5 ст. 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу; до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановивши, що розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 162 від 21.03.2023 року, ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв`язку із тим, що останній рішенням Франківського районного суду від 15 лютого 2023 року відібраний від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, прийшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 26.02.2024 року №260001-вих-24322 "Щодо надання дозволу на укладення правочину" на звернення ОСОБА_2 від 18.01.2024 року №3-В-1128/АП-Ф-35, при цьому звернув увагу, що у даному випадку в найкращих інтересах малолітніх дітей залишити за ними право користування квартирою, в якій вони зареєстровані, враховуючи наявність значних ризиків того, що у випадку погодження продажу такої квартири і невиконання позивачкою, в якої відібрані діти, своїх обов`язків щодо реєстрації дітей у новому помешканні, поновлення прав дітей буде утрудненим.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому таке необхідно залишити без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, підстави для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Баюш Лілії Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк