Справа №461/2938/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року м.Львів.

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Маковської Д.О.,

представниці позивача Гринихи Х.А.,

представника відповідача Думи Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврика Ярослава Михайловича про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання звільнити земельну ділянку з приведенням земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення будівлі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврика Ярослава Михайловича про скасування державної реєстрації права власності на приміщення нежитлової будівлі літ. «Б-1» загальною площею 80,5 кв.м. на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101 та зобов`язання звільнити земельну ділянку з приведенням цієї земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення будівлі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до інформації наданої управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,0084 га перебуває в комунальній власності Львівської міської ради.

Згідно з листом управління архітектури та урбаністики від 20.10.2022 року № 4-2401-9595, вихідні дані на проектування (містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва) на АДРЕСА_1 не надавались.

Листом управління комунальної власності від 14.07.2022 року № 4-2302-5758 повідомлено, що згідно бази даних нарахування орендних платежів договору на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 80,5 кв.м у період з 2012 до липня 2022 року не обліковується.

Відповідно до листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 02.03.2023 року № 4-0006-2839 у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про видачу дозвільних документів на виконання будівельних робіт та готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт будівництва загальною площею 80,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (будівля літера «Б-1») загальною площею 80,5 кв. м.

Вказаний об`єкт знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності та станом на момент подання цього позову не передана в користування третім особам.

Право власності на об`єкт площею 80,5 кв.м зареєстровано за ОСОБА_1 20.07.2017 року на підставі договору купівлі-продажу № 784 від 20.07.2017 року, видавник: Лаврик Я.М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу.

Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу товариство з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017» продало, а ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю літ «Б-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 80,5 кв.м.

Одночасно слід зазначити, що з моменту укладення вказаного договору купівлі- продажу новий власник ОСОБА_1 не звертався до Львівської міської ради та її виконавчих органів з проханням оформлення права користування/власності на земельну ділянку на якій розміщено об`єкт, що був

предметом купівлі-продажу.

Первинно право власності на об`єкт на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) було зареєстровано 16.06.2017 року державним реєстратором Живко М.О. за товариством з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017» на підставі протоколу загальних зборів виданого 15.06.2017 року та акту приймання- передачі нерухомого майна від 16.06.2017 року (видавники ПП «Тиса 2011» та товариство з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017».

Згідно з протоколом загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017» розмір статутного капіталу Товариства створюється у розмірі 290000 (двісті дев`яносто тисяч) гривень у вигляді майна, а саме: нежитлової будівлі під літ. «Б-1», площею 80, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внесеного учасником (засновником - приватне підприємство «Тиса 2011») і становить 100% статутного капіталу Товариства.

Актом приймання-передачі внеску в статутний капітал та грошової оцінки від 16.06.2017 року, підтверджено передачу нежитлової будівлі під літ. «Б-1», площею 80,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно, відповідно до інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутня будь-яка інформація про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю під літ. «Б-1», площею 80, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за приватним підприємством «Тиса 2011».

Також, відповідно до листа Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 21.03.2023 року № 907 станом на 29.12.2012 року інформація про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1» загальною площею 80, 5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 в архівній справі БТІ - відсутня.

Окрім цього, відповідно до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої 16.06.2017 року представником товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017», проводилась державна реєстрація виникнення права власності на об`єкт на АДРЕСА_1 - нежитлову будівлю літ «Б-1». Отже безпідставним є твердження про перехід права власності від приватного підприємства «Тиса 2011» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017».

Постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127 визначено перелік документів необхідних для подачі державному реєстратору у випадку проведення реєстрації прав власності на об`єкти нерухомості.

При цьому у жодному із випадків не встановлено, що підставою для первинної реєстрації права власності на об`єкт може слугувати протокол загальних зборів та/або акт приймання-передачі об`єкта.

Тому позивач вважає, що з вказаного можна прийти до висновку про відсутність належним чином оформленого права власності на нежитлову будівлю під літ. «Б-1», площею 80, 5 кв.м,

що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у приватного підприємства «Тиса 2011», що в подальшому слугувало перешкодою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт за товариством з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017».

Тобто, за приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" тимчасові споруди не підлягають державній реєстрації.

Відповідно до листа управління державного контролю за використанням та охороною земель від 23.02.2023 року № 4-2412-2512 на виконання наказу Департаменту містобудування від 22.02.2023 № 34 спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель за участю Управління архітектури та урбаністики проведено обстеження земельної ділянки комунальної

власності за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами чого складено акт від 23.02.2023 № 52.

Таким чином, за результатами обстеження встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 відповідно до генерального плану забудови міста (затверджено ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 року № 3924) знаходиться в зоні ТР-2 зона транспортної інфраструктури (вулична мережа).

За результатами обстеження вказаної земельної ділянки: ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку № НОМЕР_1 орієнтовною площею 0,0084 га для обслуговування нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Інформація про відсутність належним чином оформленого права користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 підтверджується також листом Управління земельних ресурсів від 15.07.2022 року 3 4-2403-5839. Відповідно до вказаного листа, зазначено, що Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний

номер об`єкта 101) за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалось. Одночасно повідомлено, що підготовка проектів ухвал Львівської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 101) управління земельних ресурсів не проводилась.

Відповідно до листа Галицької окружної прокуратури міста Львова від 15.03.2023 року № 1.7-7688-29 триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003042 від 14.07.2017 року за фактом використання підроблених документів для реєстрації права власності

за ТОВ «ТИСА-2017» на новозбудовану нежитлову будівлю від 14.07.2017 за ч. 1 ст. 358 КК України.

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2023 року відкрито загальне судове провадження у справі.

06.06.2023 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву.

Також, 06.06.2023 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М. подав до суду письмові пояснення.

23.06.2023 року представниця позивача подала до суду відповідь на відзив.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду справу.

22.04.2025 року, 23.04.2025 року представник відповідача подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

06.05.2025 року представниця позивача подала до суду додаткові письмові пояснення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Думи Ярослава Ігоровича про зупинення провадження у справі відмовлено.

Представниця позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити. Також, зазначила, що Львівським районним управлінням поліції №1 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003042 від 14 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України (в редакції Закону України №770-VIII від 10 листопада 2015 року). В ході досудового розслідування встановлено, що група осіб за попередньою змовою вчинила самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка знаходиться в центральній частині м. Львова (м. Львів, вул. Лазнева, 3а) без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів. 10 січня 2025 року у даному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України (в редакції Закону України №770-VIII від 10 листопада 2015 року). Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.209 КК України (в редакції Закону України №770-VIIIвід 10 листопада 2015 року) (сукупність наявних наданий час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень) свідчать, зокрема: протокол огляду місця події від 29 серпня 2017 року, протокол огляду місця події від 20 квітня 2023 року, лист ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 23 жовтня 2017 року з додатками, відповідь Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 335 від 20 липня 2017 року з додатками, акт обстеження земельної ділянки № 52 від 23 лютого 2023 року, висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №393-Е від 9 лютого 2024 року, протоколи тимчасових доступів до речей та документів від 3 травня 2023 року, 6 квітня 2023 року, 10 квітня 2023 року, 12 квітня 2023 року, 25 квітня 2023 року та інші письмові докази. На даний момент у державному реєстрі права власності на нерухоме майно наявна наступна інформація: 1. державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю (будівля літера «Б-1») загальною площею 80,5 кв.м на АДРЕСА_1 . реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Вказаний об`єкт знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності та станом на момент подання цього позову не передана в користування третім особам. Зазначену обставину не спростовує і відповідач у своєму відзиві, оскільки не долучає жодного доказу, який би вказував на набуття права користування відповідачем вказаною земельною ділянкою, або доказів про звернення до Львівської міської ради з проханням належного оформлення землекористування за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначав, що документом, на підставі якого було проведено оспорювану державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення нежитлової будівлі літ. «Б-1» загальною площею 80,5 кв. м по АДРЕСА_1 був договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладений 20.07.2017р. між ТзОВ «Тиса 2017» та ОСОБА_1 , що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського МНО Лаврик Я.М. і зареєстрованим в реєстрі за №784. При цьому, в п.3 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.07.2017р. зазначено, що відчужувана будівля належить продавцю на праві власності на підставі: протоколу загальних зборів ТзОВ «Тиса 2017», підписи на якому нотаріально засвідчено 15.06.2017р. приватним нотаріусом Львівського МНО Лаврик Я.М. і зареєстрованим в реєстрі №№ 497, 498. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.06.2017 р. державним реєстратором Зубрянської сільської ради Пустомитівського р-ну Живко М.О., що підтверджується інформацією з ДРРП станом на 20.07.2017р. Також згідно п.8 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.07.2017р. приватним нотаріусом Львівського МНО Лаврик Я.М. перевірено факт відсутності заборони відчуження (арешту) вказаної нежитлової будівлі, відсутності реєстрації іпотеки та податкової застави на підставі інформації та витягу, сформованих 20.07.2017 р. з ДРРП. Таким чином, при проведенні спірної державної реєстрації права власності на відповідну нежитлову будівлю за ОСОБА_1 приватним нотаріусом були перевірені у встановленому Законами України «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» факти реєстрації в ДРРП права власності за продавцем на відповідну нежитлову будівлю, відсутності обтяжень, а тому зважаючи на укладений між ТзОВ «Тиса 2017» та відповідачем договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.07.2017р. приватний нотаріус Львівського МНО Лаврик Я.М. як державний реєстратор правомірно зареєстрував у ДРРП право власності за відповідачем ОСОБА_1 на приміщення нежитлової будівлі літ. «Б-1» загальною площею 80,5 кв. м на АДРЕСА_1 і в даному випадку були відсутні будь-які передбачені ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для відмови в реєстрації такого права власності за відповідачем. При цьому, позивач у своїй позовній заяві не вказав жодної передбаченої ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави наявної в спірних правовідносинах для відмови в проведенні спірної державної реєстрації права власності на відповідну нежитлову будівлю за відповідачем.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що спірна нежитлова будівля розміщена на земельній ділянці комунальної власності, на яку право користування не передано жодній третій особі та таке право користування не оформлене у встановленому порядку за жодною особою, а за результатами обстеження відповідної земельної ділянки, проведеного спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель за участю управління архітектури та урбаністики, встановлено фактичне використання відповідачем ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0084 га для обслуговування нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про її надання у користування та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. З врахуванням вказаних обґрунтувань та на підставі положень законодавства, що визначає право комунальної власності на землю, ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 375, 376 ЦК України та ін. позивач пред`явив до відповідача позовну вимогу зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 з приведенням цієї земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення будівлі загальною площею 80,5 кв. м (адреса: АДРЕСА_1 ). В заперечення зазначеної позовної вимоги позивача представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій ні щодо будівництва нежитлової будівлі площею 80,5 кв. м. на АДРЕСА_1 , яку позивач вважає самочинним будівництвом ні щодо самовільного захоплення земельної ділянки під цією будівлею. Як вже зазначалось в даному відзиві відповідач на законних підставах набув право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1» загальною площею 80,5 кв. м на АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.07.2017 року і по теперішній час на законних підставах володіє цією будівлею як своєю власністю. У зв`язку з наведеним відповідач вважає доведеними обставини щодо нездійснення з його сторони самовільного будівництва нежитлової будівлі площею 80,5 кв. м. на АДРЕСА_1 чи самовільного зайняття земельної ділянки, на якій знаходиться зазначена будівля. Зазначає, що ОСОБА_1 на законних підставах набув право приватної власності на нежитлову будівлю площею 80,5 кв.м. на АДРЕСА_1 , а тому зобов`язання відповідача звільнити спірну земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення належної відповідачу на праві власності будівлі є порушенням його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однією з позовних вимог позивача є - зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 з приведенням цієї земельної ділянки у попередній стан, шляхом знесення будівлі загальною площею 80,5 кв. м. (адреса: АДРЕСА_1 ).

Під час розгляду справи в суді та при дослідження доказів було встановлено, що ОСОБА_1 набув у власність майно а саме: нежитлову будівлю літ. «Б-1», площею 80,5 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №784 від 20.07.2017 року. Також згідно цього договору купівлі-продажу, майно було передано у власність від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017» (Код ). При тому позивачем було долучено до позовної заяви інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої вбачається, що право власності на вказане нерухоме майно було також зареєстровано за ТОВ «ВЕРЕЩИЦЯ» (Код ). Таким чином матеріали справи не містять жодних доказів, що саме відповідач здійснив самочинне будівництво згаданого об`єкту нерухомості.

Третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М. у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Однак подав до суду письмові пояснення з яких вбачається наступне. 15.06.2017 приватним нотаріусом Лавриком Я.М. за реєстровим № 492 було засвідчено справжність підпису ОСОБА_2 , 1960 року народження, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Жовківським РВ ГУ ДМС України у Львівській області 18.01.2013, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , на одному аркуші у двох примірниках на рішенні засновника (власника) Приватного підприємства «Тиса-2011» про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса- м2017». Також, 15.06.2017 за реєстровими №№ 493, 494 було засвідчено справжність підписів: ОСОБА_3 , 1981 року народження, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Шевченківським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 10.11.2015, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , як директора Приватного підприємства «Тиса-2011», місцезнаходження: Львівська обл., Жовківський р-н, с. Нова Кам`янка, вул. Березна, буд. № 17, податковий номер - 36762567, та ОСОБА_4 , 1970 року народження паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 25.03.1997, місце

проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_4 , запрошена особа, на одному аркуші у двох примірниках, на протоколі загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017», про створення. Окрім цього, за реєстровим № 495 було засвідчено справжність підпису ОСОБА_3 , 1981 року народження, як директора Приватного підприємства «Тиса-2011», місцезнаходження: Львівська обл., Жовківський р-н, с. Нова Кам`янка, вул. Березна, буд. № 17, податковий номер - 36762567, на двох примірниках статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017», затвердженого вищевказаним Протоколом від 15.06.2017. на підставі вказаних документів мною було проведено державну реєстрацію створення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017». Заявником по даній реєстрації був представник по довіреності від засновника Приватного підприємства «Тиса-2011» від 15.06.2017 в особі керівника ОСОБА_3 - Дідух Ірина Миколаївна. Також за реєстровими №№ 497, 498 було засвідчено справжність підписів: ОСОБА_3 , 1981 року народження, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Шевченківським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 10.11.2015, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , як директора Приватного підприємства «Тиса-2011», місцезнаходження: Львівська обл., Жовківський р-н, с. Нова Кам`янка, вул. Березна, буд. № 17, податковий номер - 36762567, та ОСОБА_4 , 1970 року народження паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 25.03.1997, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017», місцезнаходження: м. Львів, вул. Лазнева, буд. № За, податковий номер - 41401626, на одному аркуші у двох примірниках, на акті приймання-передачі внеску в статутний каптал та грошової оцінки. Окрім цього, за реєстровим № 502 було засвідчено справжність підпису ОСОБА_3 , 1981 року народження, місцезнаходження: АДРЕСА_5 , податковий номер - НОМЕР_5 , на двох примірниках Статуту Приватного підприємства «Тиса-2011», нова редакція, затвердженого вказаним рішенням засновника (власника) Приватного підприємства «Тиса-2011» від 16.06.2017.

На підставі вказаних документів приватним нотаріусом Лавриком Я.М. було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи - Приватного підприємства «Тиса-2011», зокрема щодо зміни учасника та нової редакції статуту. Заявником у даній реєстраційній дії був представник по довіреності від Приватного підприємства «Тиса-2011» від 16.06.2017 в особі керівника ОСОБА_3 - Дідух Ірина Миколаївна. По вказаних нотаріальних діях нотаріусом засвідчувались справжність підписів на документах.

Особи, які зверталися за вчиненням нотаріальних дій та реєстраційних дій встановлювались згідно паспортів, інформація щодо про юридичну особу - згідно відомостей Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» шляхом безпосереднього доступу та огляду реєстраційної справи. Про юридичну особу формувалася детальна інформація за даними безкоштовного ресурсу Міністерства юстиції України. З документів на підставі яких проводились реєстраційні дій, знімались копії, другий примірник супровідного листа та опис вкладення з найменуванням, кількістю предметів і оголошеної цінності зберігаються в архіві нотаріуса протягом 3-х років, (номенклатура, розділ 01-09 (Документи (запити, вимоги, заяви, витяги, інформаційні довідки тощо) щодо внесення відомостей до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України та надання інформації за даними Єдиних та Державних реєстрів), журнал реєстрації вихідних документів (номенклатура, розділ 01-24) строк зберігання 3 роки. Вказані документи по завершенню строків зберігання було знищено згідно акта про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду № 4 від 06.06.2022 за 2012-2018 роки, порядковий номер 13 та 15 в акті.

Про вчинені нотаріальні дії (засвідчення справжності підписів на документах) зроблено записи у реєстрі для реєстрації нотаріальних за 2017 рік Том № 1, стр. №№142,143,144,145,146,148, (копії витягів з вказаних сторінок додаються на 12-ти арк.).

20.07.2017 за реєстровим № 784 було посвідчено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який укладений між Товариство з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017», місцезнаходження: Львівська обл., м. Львів, вул. Лазнева, буди. № 3а податковий номер 41401626, від імені якого діяв директор Ольнєв Артур Володимирович, на підставі Протоколу від 15.06.2017, Наказу № 1 від 15.06.2017, Протоколу від 20.07.2017 (далі Продавець) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 , (далі Покупець). Перед посвідченням даного договору встановлено сторони правочину на підставі наданих документів, зокрема паспортів, установчих документів юридичної особи. Перевірено цивільну правоздатність, дієздатність юридичної особи та її представника, дієздатність фізичної особи, встановлено дійсні наміри кожної із сторін, волевиявлення щодо вчинення даної нотаріальної дії. При підготовці до посвідчення даного договору перевірено відсутність заборони відчуження, арешту майна та відсутності податкової застави на підставі інформаційних довідок та витягу, сформованих 20.07.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. До посвідчення договору Покупцем сплачено 1 % в Пенсійний фонд України за придбання нерухомості.

Право власності на нежитлову будівлю було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.06.2017 державним реєстратором Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко М.О., згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, сформованого державним реєстратором Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко М.О. за № 89801465. Номер запису про право власності: 20951692, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Інформацію щодо права власності підтверджено шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.07.2017, згідно інформаційних довідок №№ 92380598, 92381077. Перед підписанням даного договору кожній із сторін було надано проект примірника договору, який було зачитано вголос, з одночасною звіркою викладених у договорі даних з оригіналами поданих документів, погодженням окремих пунктів та роз`ясненням норм законодавства. На підставі наведеного було посвідчено договір купівлі-продажу та проведено державну реєстрацію права власності за покупцем. Про вчинені нотаріальні дії зроблено записи у реєстрі для реєстрації нотаріальних за 2017 рік Том № 1, стр. №№ 204-205, (копії витягів з вказаних сторінок додаються на 4-х арк.) На виконання ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 28.03.2023 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадження № 0003042 від 14.07.2017 Відділенням розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області 10.04.2023 було проведено виїмку договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.07.2017 реєстровий № 784 та документів на підставі яких вчинялася нотаріальна дія.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Заслухавши пояснення представниці позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що відповідно до інформації наданої управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,0084 га перебуває в комунальній власності Львівської міської ради.

Згідно з листом Управління архітектури та урбаністики від 20.10.2022 року № 4-2401-9595, вихідні дані на проектування (містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва) на АДРЕСА_1 не надавались.

Листом управління комунальної власності від 14.07.2022 року № 4-2302-5758 повідомлено, що згідно бази даних нарахування орендних платежів договору на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 80,5 кв.м у період з 2012 до липня 2022 року не обліковується.

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 02.03.2023 року № 4-0006-2839 у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про видачу дозвільних документів на виконання будівельних робіт та готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт будівництва загальною площею 80,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа управління державного контролю за використанням та охороною земель від 23.02.2023 року № 4-2412-2512 на виконання наказу департаменту містобудування від 22.02.2023 № 34 спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель за участю управління архітектури та урбаністики проведено обстеження земельної ділянки комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами чого складено акт від 23.02.2023 № 52.

За результатами обстеження встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 відповідно до генерального плану забудови міста (затверджено ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 року № 3924) знаходиться в зоні ТР-2 зона транспортної інфраструктури (вулична мережа).

За результатами обстеження вказаної земельної ділянки: ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку № НОМЕР_1 орієнтовною площею 0,0084 га для обслуговування нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

До зазначеного акту обстеження долучено план-схему земельної ділянки та матеріали фотофіксації.

Інформація про відсутність належним чином оформленого права користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 підтверджується також листом Управління земельних ресурсів від 15.07.2022 року 34-2403-5839. Відповідно до вказаного листа, зазначено, що Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 101) за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалось.

Одночасно повідомлено, що підготовка проектів ухвал Львівської міської ради про

надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 101) управління земельних ресурсів не проводилась.

Однак, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (будівля літера «Б-1») загальною площею 80,5 кв. м.

Вказаний об`єкт знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності та станом на момент подання цього позову не передана в користування третім особам.

Право власності на об`єкт площею 80,5 кв.м зареєстровано за ОСОБА_1 20.07.2017 року на підставі договору купівлі-продажу № 784 від 20.07.2017 року, видавник: Лаврик Я.М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу.

Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу товариство з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017» продало, а ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю літ «Б-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 80,5 кв.м.

З моменту укладення вказаного договору купівлі- продажу новий власник ОСОБА_1 не звертався до Львівської міської ради та її виконавчих органів з проханням оформлення права користування/власності на земельну ділянку на якій розміщено об`єкт, що був предметом купівлі-продажу.

Первинно право власності на об`єкт на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) було зареєстровано 16.06.2017 року державним реєстратором Живко М.О. за товариством з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017» на підставі протоколу загальних зборів виданого 15.06.2017 року та акту приймання- передачі нерухомого майна від 16.06.2017 року (видавники ПП «Тиса 2011» та товариство з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017».

Згідно з протоколом загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017» розмір статутного капіталу Товариства створюється у розмірі 290000 (двісті дев`яносто тисяч) гривень у вигляді майна, а саме: нежитлової будівлі під літ. «Б-1», площею 80, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внесеного учасником (засновником - приватне підприємство «Тиса 2011») і становить 100% статутного капіталу Товариства.

Актом приймання-передачі внеску в статутний капітал та грошової оцінки від 16.06.2017 року, підтверджено передачу нежитлової будівлі підліт. «Б-1», площею 80,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно, відповідно до інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутня будь-яка інформація про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю під літ. «Б-1», площею 80, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за приватним підприємством «Тиса 2011».

Також, відповідно до листа Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 21.03.2023 року № 907 станом на 29.12.2012 року інформація про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1» загальною площею 80, 5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 в архівній справі БТІ - відсутня.

Окрім цього, відповідно до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої 16.06.2017 року представником товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017», проводилась державна реєстрація виникнення права власності на об`єкт на АДРЕСА_1 - нежитлову будівлю літ «Б-1». Отже безпідставним є твердження про перехід права власності від приватного підприємства «Тиса 2011» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-2017».

Відповідно до листа управління державного контролю за використанням та охороною земель від 23.02.2023 року № 4-2412-2512 на виконання наказу Департаменту містобудування від 22.02.2023 № 34 спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель за участю Управління архітектури та урбаністики проведено обстеження земельної ділянки комунальної

власності за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами чого складено акт від 23.02.2023 № 52.

За результатами обстеження встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 відповідно до генерального плану забудови міста (затверджено ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 року № 3924) знаходиться в зоні ТР-2 зона транспортної інфраструктури (вулична мережа).

За результатами обстеження вказаної земельної ділянки: ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку № НОМЕР_1 орієнтовною площею 0,0084 га для обслуговування нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Інформація про відсутність належним чином оформленого права користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 підтверджується також листом Управління земельних ресурсів від 15.07.2022 року 3 4-2403-5839. Відповідно до вказаного листа, зазначено, що Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 101) за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалось. Одночасно повідомлено, що підготовка проектів ухвал Львівської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 101) управління земельних ресурсів не проводилась.

Відповідно до листа Галицької окружної прокуратури міста Львова від 15.03.2023 року № 1.7-7688-29 триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003042 від 14.07.2017 року за фактом використання підроблених документів для реєстрації права власності

за ТОВ «ТИСА-2017» на новозбудовану нежитлову будівлю від 14.07.2017 за ч. 1 ст. 358 КК України

Львівським районним управлінням поліції №1 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003042 від 14 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України (в редакції Закону України №770-VIII від 10 листопада 2015 року). В ході досудового розслідування встановлено, що група осіб за попередньою змовою вчинила самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка знаходиться в центральній частині м. Львова (м. Львів, вул. Лазнева, 3а) без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів. 10 січня 2025 року у даному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України (в редакції Закону України №770-VIII від 10 листопада 2015 року). Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.209 КК України (в редакції Закону України №770-VIIIвід 10 листопада 2015 року) (сукупність наявних наданий час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень) свідчать, зокрема: протокол огляду місця події від 29 серпня 2017 року, протокол огляду місця події від 20 квітня 2023 року, лист ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 23 жовтня 2017 року з додатками, відповідь Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 335 від 20 липня 2017 року з додатками, акт обстеження земельної ділянки № 52 від 23 лютого 2023 року, висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №393-Е від 9 лютого 2024 року, протоколи тимчасових доступів до речей та документів від 3 травня 2023 року, 6 квітня 2023 року, 10 квітня 2023 року, 12 квітня 2023 року, 25 квітня 2023 року та інші письмові докази.

На даний момент у державному реєстрі права власності на нерухоме майно наявна наступна інформація: 1. державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю (будівля літера «Б-1») загальною площею 80,5 кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Вказаний об`єкт знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності.

Відповідно до листа Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 21.03.2023 року № 907 станом на 29.12.2012 року інформація про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1» загальною площею 80, 5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 в архівній справі БТІ відсутня.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 143 Конституції визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сесії вирішуються питання відчуження об`єктів комунальної власності.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно ст. ст. 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення.

Земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених ст. 13 Конституції України.

Львівська міська рада згідно з ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України.

Згідно з ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права власності на землю, що є комунальною власністю. Виходячи з п.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам належить право власності на землю, нерухоме майно тощо, а відповідно до п.5 ст. 60 цього ж Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відноситься

до повноважень Львівської міської ради.

Згідно з ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Так, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права власності чи права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За змістом ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.34 ст.26, п.2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки є оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті

рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка реалізує право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Відповідно до п. а ч. 1 от. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики,

оборони та іншого призначення (от. 19 ЗК України).

Відповідно до п.п.1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 р. № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 р. за №1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Статтею 143 Земельного кодексу України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а)використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б)неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в)конфіскації земельної ділянки; г)примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

Згідно з статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 розділу VII Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради (затверджено ухвалою Львівської міської ради від 08.07.2021 року №1081) до повноважень департаменту містобудування Львівської міської ради належить: на підставі рішень ради або судових рішень укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок, договорів купівлі-продажу прав оренди земельних ділянок, у тому числі викуплених з аукціону, договорів міни земельних ділянок, договорів оренди та суборенди земельних ділянок, договорів суперфіцію, договорів про встановлення земельних сервітутів, договорів (угод) про відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне землекористування, договорів емфітевзису, інших цивільно-правових угод, підписання змін та доповнень до вищезазначених договорів, розірвання договорів, на підставі ухвал міської ради, накладення та зняття заборон на земельні ділянки.

Аналогічне положення закріплено у Положенні про департамент містобудування Львівської міської ради (затверджено рішенням виконавчого комітету ту Львівської міської ради від 10.09.2021 № 773) згідно з пунктом 4.1.26 до повноважень департаменту віднесено на підставі рішень ради або судових рішень укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок, договорів купівлі-продажу прав оренди земельних ділянок, у тому числі викуплених з аукціону, договорів міни земельних ділянок, договорів оренди та суборенди земельних ділянок, договорів суперфіцію, договорів про встановлення земельних сервітутів, договорів (угод) про відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне землекористування, договорів емфітевзису, інших цивільно-правових угод, підписання змін та доповнень до зазначених договорів, розірвання договорів, на підставі ухвал міської ради,

накладення та зняття заборон на земельні ділянки.

За змістом частини першої статті 375 Цивільного кодексу України, лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом вказаної статті будівництво вважається самочинним, якщо у діях особи є хоча б одна із ознак, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦК України: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для будівництва, збудовані або будуються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно; 2) забудова проведена або здійснюється без одержаного у встановленому порядку дозволу чи належно

затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 2 от. 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на

нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на

магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

За приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" тимчасові споруди не підлягають державній реєстрації.

Згідно з ст. 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та Законів України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими Законами, які не повинні суперечити положенням цього ж Закону.

Аналіз наведених норм вказує, що органи місцевого самоврядування здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст. 43 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до вимог ст. 44 ЗК України, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Статтею 45 ЗК України визначено, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Системний аналіз наведених положень Земельного кодексу України дає підстави стверджувати, що землі природно-заповідного фонду характеризуються наявністю окремих законодавчих обмежень щодо їх використання та відчуження. Водночас, такі обмеження, в силу приписів статті 19 Конституції України, можуть реалізовуватись виключно у випадках та порядку, встановлених законом.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права ( пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Схожі висновки викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. Спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності збудоване самочинне будівництво, яке незаконно зареєстровано за відповідачами. З урахуванням наведеного, в даному випадку порушеним є право власності місцевої територіальної громади, і таке порушення пов`язане із позбавленням можливості використовувати

земельну ділянку, а інтерес позивача полягає у можливості використання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Територіальним громадам належить право на землю, нерухоме майно тощо (ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Приписами ч.5 ст. 60 зазначеного Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням Державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня2019- Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17

провадження № 12-234гс18).

Згідно з положеннями ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, у встановлених законом.

З положень ч. 4 ст. 1 ЦПК України, вбачається, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію

про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати

контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ ст.1 Першого Протоколу до Конвенції містить три чітких норми: перша, викладена в першому реченні п. 1, є загальною за своєю природою

та закріплює принцип мирного володіння майном; друга, що міститься в другому реченні п. 1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя, викладена в п.2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Ці норми не є окремими, вони пов`язані між собою. Друга та третя стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном. Отже, їх слід тлумачити у світлі загального принципу, викладеного в першій нормі (рішення у справах «Янта інші проти Німеччини» та Холдинг «Совтрансавто» проти України».) У своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Львівською міськрадою заявлено позовну вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну на АДРЕСА_1 з приведенням цієї земельної ділянки у попередній стан, шляхом знесення будівлі загальною площею 80,5 кв.м (адреса: АДРЕСА_1 ).

Як встановлено матеріалами справи, відповідач використовує спірну земельну ділянку позивача без установлених законом підстав.

Окрім цього, з моменту укладення договору купівлі-продажу № 784 від 20.07.2017 року новий власник ОСОБА_1 , не звертався до Львівської міської ради та її виконавчих органів з проханням оформлення права користування/власності на земельну ділянку на якій розміщено об`єкт, що був предметом купівлі-продажу.

Вказане підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема, листом управління адміністрування послуг департаменту гуманітарної політики від 14.07.2025 № 4-2604-38999.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц виклала висновок про те, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Такий негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Враховуючи наведене, а також позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 18.09.2024 у справі № 914/1785/24) оскільки нежитлова будівля (будівля літера «Б-1») загальною площею 80,5 кв.м на АДРЕСА_1 , є тимчасовою спорудою, яка не відноситься до нерухомого майна, відповідач використовує спірну земельну ділянку позивача без установлених законом підстав, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 391 ЦК України.

Окрім цього, відповідач стверджує, що придбав нежитлову будівлю (будівлю літерою «Б-1») загальною площею 80,5 кв.м на АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу № 784 від 20.07.2017 року, а відтак є її добросовісним набувачем.

Згідно з статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

Відповідно до частини першої, одинадцятої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Якщо об`єкт нерухомого майна розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності.

Наведені норми регулюють відносини набуття власником об`єкта нерухомого майна прав на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт. Ці норми не регулюють відносини набуття особою прав на земельну ділянку, на якій знаходиться належне такій особі майно, яке не є нерухомим.

Оскільки належна відповідачу за договором купівлі-продажу від 20.07.2017 року нежитлова будівля є тимчасовою спорудою, яка не відноситься до нерухомого майна, норми статей 377 ЦК України та 120 ЗК України до спірних відносин сторін не застосовуються.

Також, у постанові від 02.06.2021 року в справі № 509/11/17 Верховний Суд дійшов висновку, що належними відповідачами за вимогами про знесення самочинно збудованого майна, приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна мають бути чинні власники спірного майна.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 01.07.2020 року у справі № 755/3782/17, відповідно до яких новий власник, набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами про повернення земельної ділянки, приведення її у попередній стан та знесення самочинного будівництва.

Особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, у разі використання земельної ділянки без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування або у власність, повернення такої земельної ділянки відповідно до приписів статті 212 ЗК України власнику з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд відповідає законодавству, що регулює спірні правовідносини.

Верховний Суд у постановах від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17, від 21 вересня 2022 року в справі № 461/3490/18, від 30 вересня 2022 року в справі № 201/2471/20, від 15 березня 2023 року в справі № 205/213/22, від 05 квітня 2023 року в справі № 199/6251/18, від 31 травня 2023 року в справі № 201/4483/20, від 10 січня 2024 року в справі № 489/742/20, від 13 березня 2024 року в справі № 915/1439/21 дотримується правової позиції, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є не забудовник, а саме останній набувач такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво.

Таким чином, ОСОБА_1 є належним відповідачем у судовій справі № 461/2938/23, та саме до нього потрібно заявляти вимогу про звільнення земельної ділянки комунальної форми власності на АДРЕСА_1 з приведенням цієї земельної ділянки у попередній стан, шляхом знесення будівлі загальною площею 80,5 кв.м (адреса: АДРЕСА_1 ).

Таким чином, доводи позивача стосовно того, що відповідачем здійснено самовільне захоплення земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності та наявність перешкод у користуванні майном, яке належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності, суд вважає доведеним, а здійснення реєстратором реєстрації права власності за особою на нежитлове приміщення без належної на те підстави, суд розцінює як порушення ст. ст. 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Львівська міська рада, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України. Згідно з ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права комунальної власності.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Оскільки майно, яке належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності вибуло поза волею власника та у подальшому ним не схвалено. Львівська міська рада, як власник спірного об`єкта не надавала згоди на таке вибуття, таке відбулось поза волею власника, тому позов слід задовольнити зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом демонтажу (знесення) нежитлової та скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на приміщення нежитлової з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Львівської міської ради підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 5368,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 274, 281, 282 ЦПК України, ст. ст. 16, 319, 321, 327-329, 375, 376, 386, 387, 388, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 18, 43, 44, 45, 83, 96, 116, 123, 124, 141, 143, ст. ст. 7, 13, 14, 19, 41, 144 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Законом України «Про охорону земель», Законом України «Про землеустрій» суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврика Ярослава Михайловича про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання звільнити земельну ділянку з приведенням земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення будівлі задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу (знесення) нежитлової будівлі літ. «Б-1» загальною площею 80, 5 кв. м.

Скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на приміщення нежитлової будівлі літ. «Б-1» загальною площею 80,5 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь Львівської міської ради (ЄДРПОУ: 04055896; місцезнаходження юридичної особи: місто Львів, пл. Ринок, буд. 1) сплачений судовий збір у розмірі 5368,00 грн.

Повний текст судового рішення проголошено 14.08.2025 року о 16 год. 00 хв.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р. Юрків.