Справа № 488/1443/25
н/п 2/490/2819/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2025 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 , в якій представник позивача просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 23850,00 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 06 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №08684-03/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями. ТОВ «ФК «Інвеструм» виконали умови договору, а ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти.

В подальшому, 03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу в результаті якого ТОВ «Стар Файненс Груп» набуло право вимоги до відповідача.

29.11.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині - ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу в результаті якого позивач набув право вимоги до відповідача. Заборгованість відповідача за договором №08684-03/2023 від 06.03.2023 року складає 23850 грн з яких: 6000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 17850,00 грн - заборгованість по відсотках.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.04.2025 року вищезазначену позовну заяву було передано на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 15.05.2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 15.05.2025 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялась копія ухвали про відкриття провадження у справі. Вказане поштове відправлення повернулось на адресу суду 26.05.2025 року з відміткою «вручено 21.05.2025 року».

Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, крім іншого, також і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

06 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №08684-03/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями.

Підписуючи кредитний договір сторони погодили наступні умови: тип кредиту позика; сума/ліміт кредиту 6000,00 грн; строк кредитування 25 днів; процентна ставка 0,5% на день середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний (182,5% річних), 2,5% на день - середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий (912,5% річних), 2,5% на день базова процентна ставка за позикою (912,5% річних); загальні витрати за кредитом 750,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 6750,00 грн; реальна річна процентна ставка 499,71% річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 2,5% в день з першого дня прострочення зобов`язання, що підтверджується паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора W2803.

З копії договору №08684-03/2023 від 06.03.2023 року, який також підписаний відповідачем за допомогою вищевказаного одноразового ідентифікатора також вбачається, що кредит надається строком на 25 днів, тобто до 30.03.2023 року. За користування кредитом клієнт сплачує 182,5% від суми кредиту в розрахунку 0,5% на добу.

Факт перерахування кредитних коштів у розмірі 6000,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2919_41 від 18.03.2025 року.

03.04.2023 року ОСОБА_1 подав заявку на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, відповідно до якої було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту №08684-03/2023 від 06.03.2023 року, з якої вбачається, що сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 12.04.2023 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 10350,00 грн.

12.04.2023 року ОСОБА_1 подав заявку на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, відповідно до якої було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту №08684-03/2023 від 06.03.2023 року, з якої вбачається, що сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 02.05.2023 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 10200,00 грн.

03.05.2023 року ОСОБА_1 подав заявку на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, відповідно до якої було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту №08684-03/2023 від 06.03.2023 року, з якої вбачається, що сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 22.05.2023 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 10350,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №08684-03/2023 від 06.03.2023 року, заборгованість відповідача складає 23850,00 грн з яких: 6000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 17850,00 грн заборгованість по відсотках.

03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу №3072023, в результаті якого ТОВ «Стар Файненс Груп» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №08684-03/2023 від 06.03.2023 року.

29.11.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу в результаті якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №08684-03/2023 від 06.03.2023 року.

Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу, право вимоги до боржника ОСОБА_1 було передано позивачу.

В даному випадку, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором №08684-03/2023 від 06.03.2023 року, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між кредитором та відповідачем кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статі 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості по вищезазначеному договору, в свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань.

Однак, слід зазначити, що у зв`язку зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитом, а отже після 30.03.2023 року позивач не мав права нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами.

Згідно пункту 4.3. договору про надання фінансового кредиту від 06.03.2023 року у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 2.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (ста восьмидесяти) календарних днів, починаючи з першого для прострочення виконання умов договору.

Відповідно до п. 2.3. договору у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п. 1.2. цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Отже пунктом 4.3. сторони передбачили плату, яка нараховується за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі 2,5 процентів на добу, і за своєю правою природою, ураховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, підпадає під визначення пені.

Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Отже, оскільки право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилось з 30.03.2023 року, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 30.03.2023 року по 21.08.2023 року поза межами строку дії договору не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Разом з тим, зважаючи на укладення між сторонами додаткових угод, в останній з яких сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 22.05.2023 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 10350,00 грн.

Зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 10350,00 грн, яка складається з: 6000,00 грн сума заборгованості по тілу кредиту та 4350,00 грн сума заборгованості по відсотках.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати (відповідно до розміру задоволених вимог), а саме 1051,32 грн судового збору, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №1041 від 08.04.2025 року.

Керуючись статтями 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 235, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (, адреса: 03126, м. Київ, Бульвар Вацлава Гавела, буд. 6) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором №08684-03/2023 від 06.03.2023 року у розмірі 10350 (десять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких: 6000 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 4350,00 грн - проценти за кредитом.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» суму сплаченого судового збору у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривень 32 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін