Провадження № 2/752/6527/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 серпня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Києві за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , про визначення порядку користування квартирою.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2024 року, власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з технічним паспортом на квартиру, зазначена квартира розташована на 4 поверсі 5 поверхового будинку і складається з 2-х кімнат, жилою площею 26,5 кв.м., у тому числі 1-а-кімната 11,8 кв.м.; 2-а кімната 14,7 кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., вбиральня 0,9 кв.м., ванна кімната 1,9 кв.м., коридор 7,5 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) 0,6 кв.м. Загальна площа квартири 44,8 кв.м.

Кімнати в квартирі ізольовані та мають окремі входи.

Зазначає, що оскільки у нього з відповідачем склались неприязні стосунки та у зв`язку з тим, що позивач не може мирним шляхом визначити порядок користування кімнатами у спірній квартирі, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про встановлення порядку користування квартирою.

Вказує на те, що на даний час фактичний порядок користування квартирою між ними склався наступним чином: відповідач користується кімнатою № 2 площею 14,7 кв.м., позивач користується кімнатою № 1 площею 11,8 кв.м, разом з лоджією 0,6 кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., вбиральня 0,9 кв.м., ванна кімната 1,9 кв.м., коридор 7,5 кв.м. перебуває в загальному користуванні.

Вважає, що виділення в користування позивача кімнати №1 площею 11,8 кв.м., враховуючи площу кімнат в квартирі, їх розташування та неможливість їх використання співвласниками без порушення прав та інтересів одне одного, буде максимально відповідати його частці у власності, враховуючи наявність лоджії 0,6 кв.м. в зазначений кімнаті, не призведе до порушень прав відповідача та не призведе до погіршення житлових умов відповідача.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату № 1 площею 11,8 кв.м. разом з лоджією 0,6 кв.м.,

- у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату № 2 площею 14,7 кв.м.,

- в загальному користуванні залишити: кухню площею 7,4 кв.м., вбиральню 0,9 кв.м., ванну кімнату 1,9 кв.м., коридор 7,5 кв.м.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви разом з копіями доданих документів направлялась за зареєстрованою адресою місця проживання, однак конверти адресовані відповідачу повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи судом. У встановлений строк відзиву на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №363/928/16, від 26 травня 2021 року у справі №750/11539/18, від 12 серпня 2021 року у справі №644/5579/19, від 08 вересня 2021 року у справі №761/44705/19, від 15 вересня 2021 року у справі №719/637/20.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 належить по 1/2 частки квартири загальною площею 44,8 кв.м., житлова площа - 26,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06 лютого 2024 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5-516, та витягом з Державного реєстру речових прав від 06 лютого 2024 року (а.с.12,14-16).

Згідно з даними технічного паспорту, вказана квартира складається з двох кімнат: 1-а кімната площею 11,8 кв.м, 2-а кімната - 14,7 кв.м, кухня - 7,4 кв.м, вбиральня - 0,9 кв.м, ванна кімната - 1,9 кв.м, коридор - 7,5 кв.м, балкон - 0,6 кв.м. Загальна площа квартири складає 44,8 кв.м.

Кімната площею 11,8 кв.м має вихід на балкон, що підтверджується планом квартири (а.с. 17).

Відтак, ідеальна частка кожного співвласника становить: 13,25 кв.м житлової площі.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що сторони досягли домовленості щодо порядку та способу спільного користування спірною квартирою, тож такий спір підлягає вирішенню саме судом.

Беручи до уваги технічні характеристики та планування квартири, суд вважає, що запропонований позивачем варіант користування спірною квартирою не порушує значною мірою принципу рівності часток, оскільки позивач просить виділити йому у користування кімнату площею 11,8 кв.м. з виходом на балкон, який вважається нежитловою площею. При цьому, кімната, яку позивач просить виділити відповідачу має більшу площу - 14,7 кв.м.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходячи з часток житлової площі, яка припадає на кожного співвласника в спірний квартирі, розташування кімнат та балкону, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою є наближеним до ідеальних часток співвласників та вважає за можливе встановити наступний порядок користування квартирою, а саме: у користування позивача виділити житлову кімнату № 1 площею 11,8 кв.м. разом з балконом - 0,6 кв.м., у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату № 2 площею 14,7 кв.м., у спільному користуванні співвласників залишити: кухню площею 7,4 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., ванну кімнату - 1,9 кв.м., коридор - 7,5 кв.м.

Керуючись ст. ст.319,321, 355, 356, 358 Цивільного Кодексу України, ст.ст.4,12,81,89, 258,279 354 Цивільного процесуального Кодексу України суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення порядку користування квартирою, задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 1, площею 11,8 кв.м. разом з балконом площею 0,6 кв.м.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 2 площею 14,7 кв.м.

У спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити кухню площею 7,4 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., ванну кімнату - 1,9 кв.м., коридор - 7,5 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складений 13 серпня 2025 року.

Суддя А.В. Слободянюк