ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/387/25 Справа № 182/6892/18 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чистопілля»

відповідачі: ОСОБА_1 , Першотравневська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області

треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року, ухвалене суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м.Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

12 вересня 2018 року в провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чистопілля» до ОСОБА_1 та Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За час свого життя ОСОБА_5 розпорядився належним йому майном та склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку, площею 3,3703 га, заповів ТОВ «Чистопілля».

Про факт смерті їм стало відомо в 2017 році, коли дружина померлого повідомила товариство про смерть чоловіка.

Тому, ТОВ «Чистопілля» був пропущений передбачений ст.1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини, що й стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

За таких обставин просив суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю в два місяці.

06 січня 2021 року в провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Першотравневської сільської ради, треті особи - Перша Нікопольська державна нотаріальна контора та Товариство з обмеженою відповідальністю „Чистопілля, про встановлення факту спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивує тим, що 21 грудня 1985 року вона вступила у шлюб з ОСОБА_5 , який було зареєстровано виконавчим комітетом Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з наступного нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровим номером :01:002:0855, загальною площею 3,2807 га., розташованої на території Дніпропетровської області, Нікопольського району, Першотравневської сільської ради, яка належала на праві особистої приватної власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №981559, виданого 19.03.2008 року Нікопольським районним відділом земельних ресурсів; земельної ділянки, кадастровим номером :01:002:0788, загальною площею 0,0896 га., розташованої на території Дніпропетровської області, Нікопольського району, Першотравневської сільської ради, яка належала на праві особистої приватної власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №981559, виданого 19.03.2008 року Нікопольським районним відділом земельних ресурсів.

08 лютого 2019 року вона звернулась до першої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка їй було відмовлено з підстави пропуску встановленого у п.1 ст.1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Тому, на підставі викладеного, вона змушена звернутись до суду та просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за нею право власності на земельну ділянку, кадастровим номером :01:002:0855, загальною площею 3,2807 га., розташованої на території Дніпропетровської області, Нікопольського району, Першотравневської сільської ради, та на земельну ділянку, кадастровим номером :01:002:0788, загальною площею 0,0896 га., розташованої на території Дніпропетровської області, Нікопольського району, Першотравневської сільської ради.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Чистопілля» до ОСОБА_1 та Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Першотравневської сільської ради, треті особи - Перша Нікопольська державна нотаріальна контора та Товариство з обмеженою відповідальністю „Чистопілля, про встановлення факту спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 оскаржила рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 , посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог про встановлення факту спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове нерухоме майно, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, представник позивача зазначає, що судом першої інстанції не застосовано Закон, який підягав застосуванню.

Вказує, що метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки і чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту спільного проживання, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту поспійного проживання із спадкодавцем на час його смерті.

Представник позивача звертає увагу на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неповно відобразив покази свідка ОСОБА_6 та взагалі не дав правової оцінки Акту «Про час спільного проживання сім`ї ОСОБА_5 .

Представник позивача вважає, що ОСОБА_1 має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна спірних земельних ділянок, які на праві власності належали померлому спадкодавцеві ОСОБА_5 . Зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права ОСОБА_1 , що має застосовуватись, тому що існують перешкоди в оформленні спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється ТОВ «Чистопілля».

Скаржник зазначає, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принціп процесуальної економії).

Представник позивача вважає, що оскільки первіснийй позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Чистопілля» не визнає, а спадкоємиця за законом першої черги ОСОБА_1 , оспорює право на спадкування за заповітом, враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину, у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав, тому визнання права власності у порядку спадкування за законом є ефективним способом захисту порушеного права.

Окрім того, представник ОСОБА_4 зазначає, що судове рішення було ухвалено суддею, якому було заявлено відвідвід.

При цьому, скаржник вказує, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.02.2021 року у справі №182/82/21, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 була скасована як незаконна ухвала судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцької - Шаховал І.О.від 08 листопада 2021 року про закриття провадженя в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Першотравневської сільської ради, Нікопольського району, Дніпропетровської області, про визнання права власності у справі №182/82/21 за позовом ОСОБА_1 до Першотравневської сільської ради, Нікопольського району, Дніпропетровської області, треті особи : Перша Нікопольська державна нотаріальна контора, Товариство з обмеженою відповідальністю «Чистопілля». Вказана справа розглядалася судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Зазначає, що суддя Кобеляцька-Шаховал І.О. підлягала відводу від участі в розгляді справи №182/6892/18 на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, оскільки виникли обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Представник Квас Л.Б. зазначає, що у справі №182/82/21 розглядалися позовні вимоги до ТОВ «ЧИСТОПІЛЛЯ» про встановлення факту спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове нерухоме майно. А в справі №182/6892/18 розглядаються позовні вимоги ТОВ «ЧИСТОПІЛЛЯ» до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тобто того ж самого нерухомого майна, яке є предметом спору у справі №182/82/21. Таким чином, задоволення позовних вимог в одній справі виключає можливість задоволення позовних вимог в іншій справі.

Постановлення суддею незаконної та скасованої в апеляційному порядку ухвали від 08.11.2021 у справі №182/82/21 дало ОСОБА_1 обґрунтовану підставу для сумніву в неупередженості даного судді і під час розгляду справи №182/6892/21.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 заявила відвід судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від участі в розгляді цивільної справи №182/6892/18, який залишився без задоволення.

Открім того, представник ОСОБА_4 зазначає, що 22 травня 2024 року, представник ОСОБА_1 адвокат Усачов О.Л. на виконання ви мог ч.1 ст. 131 ЦПК України через електронний суд повідомив суддю Нікопольського міськрайорганого суду Дніпропетровської області Кобеляцьку-Шаховал І.О. про неможливість участі в судовому засіданні справа, так як мав обов`язок виконати в той же час доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області №004-40007290 від «19» липня 2023 року у кримінальному провадженні 0000035 від 12.01.2023 року, зокрема прийняти участь в судовому засіданні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області (скріншот сторінки сайту «Судова влада додано).

Окрім того, представником ОСОБА_1 адвокатом Усачовим О.Л. неодноразово як під час розгляду, так і після ухвалення рішення по сутті було заявлено клопотання про надання йому можливості реалізувати право на ознайомлення з матеріалами цивільної справи №182/6892/18 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд», проте станом на зараз клопотання не задоволено, доступ до справи у адвоката ОСОБА_4 відсутній.

Представник позивача вказує, що вищезазначені обставини можуть свідчити про наявність у діях судді Кобеляцькою - ОСОБА_7 ознак дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «ґ» пункту 1, пунктами 2, 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме - перешкоджання реалізації прав учасників судового процесу, що призвело до істотних негативних наслідків.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧИСТОПІЛЛЯ», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2024 без змін.

Сторона позивача зверає увагу на те, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом до тих самих сторін та з тим самим предметом позову та з тих самих підстав в частині вимог про визнання права власності на майно (цивільна справа №182/7557/19) і вказана справа розглядася Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області в період з 2019 по 2020 роки. Рішенням зазначеного суду від 19.08.2020 у справі №182/7557/19 в задоволенні позову щодо визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом ОСОБА_1 було відмовлено. Рішення набрало законної сили, про що Товариство зазначало у поясненнях, однак це не було враховано судом та провадження у справі в порушення вимог ст.255 ЦПК України не було закрито.

Окрім того, сторона позивача зазначає, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини була зареєстрована за іншою адресою ніж спадкодавець (з 2002 року та до теперішнього часу), тобто не за місцем відкриття спадщини, що підтверджено наявними у справі доказами. Вказує, що ОСОБА_1 після отримання постанови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії необхідно було або оскаржити її в судовому порядку, або подати позов про встановлення додаткового строк для прийняття спадщини, а не встановлювати факт спільного проживання разом із спадкодавцев. Позивач вважає, що законних підстав вважати ОСОБА_1 такою, що прийняла спадщину після померлого ОСОБА_5 немає, а якщо спадкоємець не прийняв спадщину вимога щодо визнання права власності на спадщину в порядку спадкування є незаконною.

Також сторона позивача вважає, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності, який сплинув 11 лютого 2019 року, при цьому позивач звернулася до суду у цій справі з позовом 06 січня 2021 року, тобто з пропуском позовної давності.

21 липня 2025 року від Першої Нікопольської державної нотаріальної контори надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 12 серпня 2025 року на 13:30 час без участі представника нотаріальної контори.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , про що свідчить актовий запис №57, складений 12 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (Том 1 а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи, померлому, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №981559, виданого 19.03.2008 року Нікопольським районним відділом земельних ресурсів, належала земельна ділянка, кадастровим номером :01:002:0855, загальною площею 3,2807 га., розташована на території Дніпропетровської області, Нікопольського району, Першотравневської сільської ради, а також, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №981559, виданого 19.03.2008 року Нікопольським районним відділом земельних ресурсів, померлому належала земельна ділянка, кадастровим номером :01:002:0788, загальною площею 0,0896 га., розташована на території Дніпропетровської області, Нікопольського району, Першотравневської сільської ради (а.с.8).

Так, померлий за час свого життя розпорядися належним йому майном та 26 вересня 2011 року склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Першотравневської сільської ради та зареєстрований за номером 568, яким на випадок своєї смерті нерухоме майно у вигляді земельної ділянки, кадастровим номером :01:002:0788, загальною площею 0,0896 га., розташованої на території Дніпропетровської області, Нікопольського району, Першотравневської сільської ради, яка йому належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №981559, виданого 19.03.2008 року Нікопольським районним відділом земельних ресурсів, заповідав ТОВ «Чистопілля» (а.с.10).

Тобто, з урахуванням вимог чинного законодавства, померлий розпорядився належним йому майном, та, в разі його смерті, спадкування повинно здійснюватись в порядку спадкування за заповітом. Проте, згідно з матеріалів справи, представником ТОВ «Чистопілля», у визначений законом строк, а саме: шість місяців з дня смерті, дії щодо прийняття спадщини не вчинялись, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні первісного позову ТОВ «Чистопілля», виходив з того, що причини пропуску подання заяви про прийняття спадщини поважними судом визнані не можуть, оскільки стороною не доведено, що існували об`єктивні труднощі або, в іншому випадку, обставини є поважними. Разом з тим, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність щодо факту смерті, натомість, судом можуть бути враховані певні обставини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, хоча, представник позивача не навів об`єктивних та істотних обставин, які перешкоджали їй у вчиненні дій щодо прийняття спадщини, а, навпаки, посилання на причини поважності пропуску строку для прийняття спадщини спростовані як матеріалами справи, так і показами свідка.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивач та її представник не врахували, що вказана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень, може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування, з урахуванням певних обставин, в той час, коли суд, вкотре, звернув увагу на ту обставину, що причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину був пропущений строк на подання заяви про прийняття спадщини, визначений ст.1270 ЦК України. Тому, у цьому випадку, особа повинна поновити строк на звернення на подання заяви про прийняття спадщини, звернутись до нотаріуса з відповідним процесуальним рішенням та вже, у разі відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину з певних обставин, звернутись до суду в порядку позовного провадження, оскільки в позасудовому порядку вчинити дії вона позбавлена можливості.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які зроблені судом на підставі досліджених та оцінених доказів та не може погодитись з доводами представника ОСОБА_4 , викладеними і в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ТОВ «Чистопілля» про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 не оскаржується, тому у цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , як на підставу звернення до суду з позовом про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, посилається на те, що вона 21 грудня 1985 року вступила в шлюб з ОСОБА_5 , який було зареєстровано виконавчим комітетом Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_5 помер і після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме, а саме дві земельні ділянки, з кадастровим номером :01:002:0855, загальною площею 3,2807 га та з кадастровим номером :01:002:0788, загальною площею 0,0896 га, які за життя належали її чоловіку ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності, на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 981559, виданого 19.03.2008, виданих Нікопольським районним відділом земельних ресурсів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , 08 лютого 2019 року звернулась до першої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка їй було відмовлено з підстави, що нею було пропущений встановлений у п.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (Том 2 а.с.8).

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі №602/1455/20).

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, вважає, що єдиним способом захисту її порушеного права є встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте, у відповідності до долучених до позову доказів, та, в тому числі, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 було відмовлено у зв`язку з тим, що ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажав прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Також, у пункті 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Попри це, ОСОБА_1 , без урахування вимог чинного законодавства, Закону України «Про нотаріат», в порядку позовного провадження звертається до суду з вимогою, як позовного провадження, так й окремого провадження та просить суд ухвалити рішення про встановлення факту постійного проживання з померлим, яке для неї має юридичне значення та прийняти рішення про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, що не відповідає вимогам щодо спадкування.

Судом встановлено, що єдиною і безумовною підставою відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину є недотримання Закону України «Про нотаріат» та наказу Міністерства юстиції України «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами «України» - пропущено визначений законом строк для прийняття спадщини, що і стало причиною відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Проте, ОСОБА_1 ініціювала звернення до суду з даним позовом і вважала, що їй слід встановити факт спільного проживання, хоча, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначення статті 1269 ЦК України не можуть бути безумовною обставою для звернення до суду в порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності, оскільки державний нотаріус, пославшись у вищевказаній постанові на ст.1269 ЦК України, зазначив та роз`яснив ОСОБА_1 про умови спадкування та відмовив у видачі нотаріального документу з підстав пропуску строку на подання заяви.

Отже, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивач та її представник не врахували, що вказана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень, може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування, з урахуванням певних обставин, в той час, коли причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину був пропущений строк на подання заяви про прийняття спадщини, визначений ст.1270 ЦК України. Тому, у даному випадку, особа повинна поновити строк на звернення на подання заяви про прийняття спадщини, звернутись до нотаріуса з відповідним процесуальним рішенням та вже, у разі відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за певних обставин, звернутись до суду в порядку позовного провадження, оскільки в позасудовому порядку вчинити дії вона позбавлена можливості.

Таким чином, за встановлених судом обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного й обґрунтованого висновку, що позивачем не дотримано процедури вступу у спадщину, а звернення до суду з позовом про встановлення факту та визнання права власності є передчасним, а відтак відсутні підстави для задоволення устрічних позовних вимог.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 12 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: