справа № 198/462/25
провадження № 2/0198/267/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань Довгопол О.М., позивачки ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представника позивачки адвоката Галкіна В.Л. (в режимі відеоконференції), представника Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області Коробки О.В. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в с-щі Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження начальника Нижньотеплівської СВА про припинення дистанційної роботи та відновлення становища, яке існувало до порушення,

в с т а н о в и в:

Адвокат Галкін В.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження начальника Нижньотеплівської СВА про припинення дистанційної роботи та відновлення становища, яке існувало до порушення.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 з 03 квітня 2023 року працює на різних посадах в Нижньотеплівській сільській військовій адміністрації Щастинського району Луганської області, в якій розпорядженням начальника військової адміністрації була запроваджена дистанційна форма роботи, а з 04 квітня 2023 року також встановлений особливий порядок взаємодії та спосіб комунікації з працівником ОСОБА_1 .

В подальшому начальником Нижньотеплівської СВА видані розпорядження: від 17.03.2025 № 8-ос «Про особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці»; від 28.03.2025 № 17-од «Про припинення дистанційної роботи та організацію роботи ОСОБА_2 ».

Не погодившись з діями роботодавця, ОСОБА_1 звернулась до Луганського окружного адміністративного суду із вимогами про визнання вказаних розпоряджень неправомірними та їх скасування, при цьому адміністративним судом вжито заходів забезпечення позову у справі № 360/612/25 та ухвалою від 25.03.2025 зупинена дія розпорядження від 17.03.2025 № 8-ос «Про особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці», а ухвалою від 16.04.2025 зупинена дія розпорядження від 28.03.2025 № 17-од «Про припинення дистанційної роботи та організацію роботи ОСОБА_2 ».

Після звернення позивачки до адміністративного суду начальником адміністрації 09.04.2025 видані розпорядження: № 20-од «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження начальника Нижньотеплівської СВА від 14.10.2022 № 7-од»; № 21-од «Про окремі питання організації роботи працівників Нижньотеплівської СВА, щодо яких запроваджено режим дистанційної роботи».

Всі видані розпорядження позивачка вважає такими, що не відповідають вимогам нормативно-правових актів та носять відкритий дискримінаційний характер відносно ОСОБА_1 .

Оскільки 29.05.2025 Луганським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про закриття провадження в зв`язку із тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, позивачка змушена звернутись до суду загальної юрисдикції та просить визнати протиправним та скасувати розпорядження начальника Нижньотеплівської СВА від 28.03.2025 № 17-од «Про припинення дистанційної роботи та організацію роботи ОСОБА_2 », відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення запровадженої дистанційної роботи з ОСОБА_1 .

Ухвалою від 03.07.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд.

Представник Нижньотеплівської СВА, подавши відзив на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважаючи, що розпорядження від 28.03.2025 № 17-од є достатньо обґрунтованим, прийнято в межах повноважень роботодавця, оскільки останній в будь-який момент, без пояснення нагальної необхідності, причин та підстав, має право як встановити дистанційну форму роботи для працівників, так і скасувати таку. Необхідність прийняття рішення щодо припинення дистанційної форми роботи відносно позивачки була обумовлена недотриманням останньою умов запровадження дистанційної роботи, незабезпечення нею належної комунікації з роботодавцем, а також спрямована на припинення протиправної (на думку представника відповідача) діяльності ОСОБА_1 в частині, що стосується сумісництва, адже позивачка одночасно працювала в іншій установі юрисконсультом та здійснювала адвокатську діяльність (а.с. 63-72).

У відповіді на відзив представник позивачки вважав, що представником відповідача не доведено правомірності дій роботодавця та спотворено обставини справи.

Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, а представник Нижньотеплівської СВА заперечувала проти позову з підстав, викладених в заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в заявах по суті справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2022 розпорядженням начальника Нижньотеплівської СВА № 7-од запроваджено дистанційну роботу Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області з 14 жовтня 2022 року на період дії воєнного стану та визначено, що при призначенні на посаду працівників військової адміністрації кожного ознайомлювати з цим розпорядженням, а останнім необхідно виконувати упродовж робочого часу посадові обов`язки та інші завдання начальника адміністрації в повному обсязі і перебувати на постійному зв`язку за номером мобільного телефону та електронної пошти, зазначених в заяві при прийнятті на роботу (а.с. 13).

03.04.2023 розпорядженням начальника Нижньотеплівської СВА № 11-ос на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 призначена на посаду завідувача сектору з юридичних та кадрових питань Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області на період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування. В заяві позивачкою запропоновані для визначення роботодавцем її адреса електронної пошти та номер мобільного телефону (а.с. 14, 77).

Розпорядженням начальника Нижньотеплівської СВА № 12-ос від 04.04.2023 встановлено порядок взаємодії та спосіб комунікації на час дистанційної роботи з ОСОБА_1 за тими засобами зв`язку, що позивачка зазначила в заяві про прийняття на роботу (а.с. 14, зворотній бік).

14.03.2025 розпорядженням № 7-ос завідувача сектору з юридичних та кадрових питань Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області Архипенко А.В. на підставі її заяви з 20.03.2025 переведено на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області (а.с. 15).

17.03.2025 розпорядженням начальника Нижньотеплівської СВА № 8-ос встановлено з 27.03.2025 особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці у приміщенні Нижньотеплівської сільської військової адміністрації для ОСОБА_1 та визначено, що один робочий день на тиждень виконання посадових обов`язків має здійснюватись за адресою: Івано-Франківська обл., м. Коломия, бульвар Лесі Українки, буд. 43-а. Метою прийняття розпорядчого акта зазначено належну організацію правової роботи, спрямованої на правильне застосування, неухильне дотримання вимог законодавства, інших нормативних актів. Через два тижні, 01.04.2025, розпорядження від 17.03.2025 № 8-ос скасовано як таке, що не реалізовано (а.с. 16, 90).

Окремо необхідно відмітити, що адреса робочого місця, за якою позивачці один день на тиждень необхідно було здійснювати роботу не в дистанційній формі, визначена розпорядженням начальника Нижньотеплівської СВА № 15-од від 19.04.2024 «Про тимчасове місцезнаходження Нижньотеплівської сільської військової адміністрації» (а.с. 88).

24.03.2025 розпорядженням начальника Нижньотеплівської СВА № 12-од з метою організації роботи адміністрації внесені зміни до розпорядження начальника Нижньотеплівської СВА № 7-од від 14.10.2022, якими по суті шляхом викладення в новій редакції його пункту першого визначено перелік працівників військової адміністрації, що виконують роботу в дистанційній формі, та до якого не була включена ОСОБА_1 . Через три дні, 27.03.2025, розпорядження від 24.03.2025 № 12-од визнано таким, що втратило чинність, на підставі ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 (а.с. 23, 24, зворотній бік).

28.03.2025 спірним розпорядженням начальника Нижньотеплівської СВА № 17-од для ОСОБА_1 з 01.04.2025 припинено режим дистанційної роботи та зобов`язано продовжити виконання посадових обов`язків за адресою тимчасового місцезнаходження Нижньотеплівської військової адміністрації: Івано-Франківська обл., м. Коломия, бульвар Лесі Українки, буд. 43-а. Обґрунтовуючи прийняття такого рішення, начальник адміністрації послалась на необхідність більш ефективної організації роботи, у тому числі правової, гостру нагальну потребу фактичної присутності працівника на робочому місці в приміщенні військової адміністрації через постійне збільшення кількості правових питань в діяльності адміністрації, необхідність забезпечення якісного та надтермінового правового аналізу на відповідність чинному законодавству проектів актів та документів, що створюються в адміністрації або надходять до неї, супроводу судових справ, безпосередньої участі в нарадах та інших заходах, які проводяться в приміщенні військової адміністрації, що не може бути забезпечено в умовах роботи юрисконсульта в режимі дистанційної роботи (а.с. 25).

09.04.2025 начальником Нижньотеплівської СВА видані два розпорядження № 20-од та № 21-од, якими відповідно визнано таким, що втратило чинність, розпорядження начальника Нижньотеплівської СВА № 7-од від 14.10.2022, та врегульовано окремі питання організації роботи працівників адміністрації, щодо яких запроваджено режим дистанційної роботи, а саме продовжено такий для певних працівників згідно з переліком до розпорядження, до якого не була включена ОСОБА_1 (а.с. 26, зворотній бік, 27-28).

Отже, за обставинами справи аналізу та вирішенню судом підлягає наявність підстав та дотримання законності під час прийняття роботодавцем рішення про припинення дистанційної форми роботи для позивачки, а також наявність в таких діях дискримінації відносно ОСОБА_1 .

Право на працю є одним з пріоритетних соціально-економічних прав людини, закріпленим як в міжнародно-правових актах, так і в національному законодавстві України.

Загальною декларацією прав людини, прийнятою і проголошеною резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН 10 грудня 1948 року, встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття (стаття 23).

Аналогічні положення закріплені в статті 43 Конституції України.

Статтею 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації (стаття 21 КЗпПУ).

Згідно зі ст. 602 КЗпПУ дистанційна робота це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі.

Таким чином, з огляду на те, що з 14.10.2022 в Нижньотеплівській СВА запроваджено дистанційну роботу, ОСОБА_1 , написавши заяву про прийняття на роботу, а начальник Нижньотеплівської СВА, видавши розпорядження, уклали трудовий договір, за умовами якого обидві сторони погодились, що працівник на період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування буде виконувати трудові обов`язки саме за такою формою організації праці з використанням певних інформаційно-комунікаційних технологій (електронної пошти та мобільного телефону).

Під час судового розгляду представник відповідача підтвердила, що крім начальника адміністрації майже всі інші працівники виконують трудові обов`язки дистанційно, перебуваючи в різних містах та областях України. Ні після того, як військова адміністрація розмістилась в певному приміщенні в м. Коломия Івано-Франківської області, а її начальник видав розпорядження № 15-од від 19.04.2024 «Про тимчасове місцезнаходження Нижньотеплівської сільської військової адміністрації», ні в подальшому протягом року до моменту припинення дистанційної роботи ОСОБА_1 , роботодавцем не приймалось жодних рішень щодо зміни дистанційної форми роботи для працівників військової адміністрації, в тому числі і тих, хто проживав в м. Коломия або поруч з ним.

Більше того, розпорядженням від 09.04.2025 № 21-од після припинення режиму дистанційної роботи для ОСОБА_1 всім іншим працівникам дистанційний режим роботи продовжено.

Посилаючись в спірному розпорядженні та під час надання пояснень при судовому розгляді справи на гостру нагальну потребу фактичної присутності позивачки на робочому місці в приміщенні військової адміністрації через збільшення кількості правових питань в діяльності адміністрації, супроводу судових справ, безпосередньої участі в нарадах та інших заходах, які проводяться в приміщенні військової адміністрації, тощо, представник відповідача не надала жодного доказу на підтвердження наявності таких обставин в 2025 році порівняно з іншими двома роками роботи ОСОБА_1 у військовій адміністрації, або на підтвердження того, що в березні 2025 року настільки змінилась виконувана діяльність та трудова функція позивачки, що її виконання в дистанційному режимі стало неможливим.

Враховуючи зазначені вище обставини, на думку суду характер всіх прийнятих начальником Нижньотеплівської СВА в період з 17.03.2025 по 09.04.2025 розпоряджень, а також прийняття рішення про припинення дистанційної роботи лише для одного працівника з посиланням на збільшення загального обсягу роботи в установі без зміни режиму роботи інших співробітників, які також працюють дистанційно, носить ознаки дискримінації щодо позивачки, порушення принципу рівності та справедливості.

Разом з тим, заборона дискримінації гарантується Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, відповідно до статті 14 якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Статтею 21 КЗпПУ забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому громадському об`єднанні, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їхніх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Європейський Суд з прав людини у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» наголосив на тому, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Водночас, стосовно заборони дискримінації заявник повинен навести факти, які підтверджують, що відмінність у ставленні мала місце (Рішення ЄСПЛ у справі «D.H. проти Чеської Республіки»).

Зазначений підхід втілено й у процесуальному законодавстві України, зокрема, положеннями частини 2 статті 81 ЦПК України передбачено, що у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду сторона позивача довела, що при прийнятті рішення про припинення відносно ОСОБА_1 режиму дистанційної роботи мала місце відмінність у ставленні з боку роботодавця порівняно з іншими співробітниками, які також перебували на дистанційній формі роботи, а представником відповідача такі обставини не спростовано належними та допустимими доказами та не доведено, що спірне рішення прийнято на основі об`єктивних факторів, що враховували як інтереси працівника, так і можливості роботодавця.

Виходячи з відзиву на позов та доданих до нього документів, а також пояснень начальника Нижньотеплівської СВА в судових засіданнях, насправді підставою для прийняття рішення про припинення режиму дистанційної роботи для ОСОБА_1 було те, що остання на думку керівника адміністрації неналежним чином виконувала свої трудові обов`язки (наприклад, не відповідала на телефонні дзвінки начальника, працювала за сумісництвом в робочий час).

Однак, жодним нормативним актом не передбачено, що вказані обставини можуть потягнути за собою прийняття роботодавцем рішення про припинення погодженого між сторонами трудового договору режиму роботи, зокрема, і дистанційного. Неналежне виконання працівником трудових обов`язків у разі доведеності є підставою для застосування до нього дисциплінарних стягнень, якими відповідно до ст. 147 КЗпПУ є догана та звільнення.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів на спростування позовних вимог, суд вважає розпорядження начальника Нижньотеплівської СВА від 28.03.2025 № 17-од про припинення режиму дистанційної роботи для ОСОБА_1 таким, що прийнято необґрунтовано, упереджено та дискримінаційно, тому і позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування, і похідні вимоги про зобов`язання відновити дистанційний режим роботи з ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Адже з огляду на те, що роботодавцем після видання спірного розпорядження було прийнято ще ряд розпорядчих актів, якими врегульовано окремі питання організації роботи працівників Нижньотеплівської СВА, щодо яких запроваджено режим дистанційної роботи, внаслідок задоволення тільки основної вимоги неможливим буде повне відновлення порушених прав.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позову до суду, у розмірі 969,00 гривень.

Заяву про стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат на правову допомогу, заявлену під час розгляду справи, суд не розглядає в зв`язку з повідомленням представника позивачки, що такі докази будуть подані в повному обсязі в порядку, встановленому ЦПК України, після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження начальника Нижньотеплівської сільської військової адміністрації про припинення дистанційної роботи та відновлення становища, яке існувало до порушення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження № 17-од від 28.03.2025 «Про припинення дистанційної роботи та організацію роботи ОСОБА_2 ».

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення дистанційної роботи ОСОБА_1 в Нижньотеплівській сільській військовій адміністрації Щастинського району Луганської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нижньотеплівської сільської військової адміністрації Щастинського району Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят девять) грн. 00 коп.

Відомості про учасників справи:

- ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- Нижньотеплівська сільська військова адміністрація (адреса місцезнаходження: 93632, Луганська область, Щастинський район, с. Нижньотепле, вул. Центральна, буд. 7, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 18 серпня 2025 року.

Суддя І. О. Гайдар