Справа №751/3888/25
Провадження №2-о/751/129/25
Рішення

Іменем України

14 серпня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

при секретарі Рак Я. М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

представник заявника адвокат Комаса Олександр Володимирович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції заявника

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його утриманні.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що він є рідним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання сімейних відносин із матір`ю дитини, дитина проживає разом з нею. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 12.08.2019 з нього стягнуто аліменти на користь дитини. Станом на 30.01.2025 заборгованості зі сплати аліментів у нього не має, що свідчить про добросовісне виконання обов`язків щодо утримання дитини. Для отримання відстрочки він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак йому було відмовлено, оскільки відсутній договір між батьками про те, з ким буде проживати дитина та участь другого з батьків й її вихованні або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні. Він неодноразово пропонував колишній дружині узгодити спосіб участі у вихованні дитини шляхом укладення добровільної нотаріальної угоди між батьками, однак остання до нотаріуса не з`явилась, діалогу не відбулось.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 02 травня 2025 року відкрив провадження у справі, призначив справу до розгляду за правилами окремого провадження та залучив до участі у справі як заінтересовану особу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.05.2025, 01.07.2025 розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити.

Заінтересована особа у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.11).

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 15.04.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 12-13)

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 12.08.2019 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини (а.с. 14-15)

Згідно довідки Новозаводського ВДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.01.2025, на примусовому виконанні у відділі відсутні виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб (а.с. 16)

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Згідно статті 315 ЦПК України наведено перелік того, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частин першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Пункт 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Зазначений Закон не містить визначення поняття перебування на утриманні дитини, і найбільш близьким за змістом до нього є наступне визначення.

Відповідно до ч.1 ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (надалі також - «Закон №2011-XII») утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (надалі також "Закон №2262-XII") за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно ч.1 ст. 30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Відповідно до ст. 31 зазначеного Закону члени сім`ї вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Попри те, що цитовані вище правові норми належать до іншого нормативно-правового акту, однак системний спосіб тлумачення норм права дозволяє використовувати термінологію інших нормативно-правових актів у тому разі, коли спеціальний акт законодавства, зокрема Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не містить визначення певного терміну.

За наведених умов наявні підстави для висновку про те, що дитина вважається такою, що перебуває на утриманні батька за умови, що вона перебуває на його повному утриманні або одержує від нього допомогу, яка є постійним і основним джерелом засобів до існування.

Такий підхід узгоджується із положеннями частин 1 та 2 статті 181 Сімейного кодексу України, згідно яких способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

З наведених законодавчих положень вбачається суттєва різниця в змісті термінів «перебування дитини на утриманні одного з батьків» та «участь одного з батьків в утриманні дитини».

Аналізуючи посилання позивача на те, що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на утриманні позивача, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, які би спростовували встановлену законом презумпцію рівної участі обох батьків в утриманні дитини.

Як було встановлено у судовому засіданні з пояснень представника позивача, малолітній ОСОБА_3 станом на час розгляд даної цивільної справи проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 . Отже, з наведеної обставини вбачається, що матір ОСОБА_3 бере безпосередню участь в утриманні своєї дитини, що повністю узгоджується із положеннями статті 141 СК України щодо рівності прав та обов`язків батьків стосовно дитини.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12.08.2019 у справі №736/560/19 із ОСОБА_1 присуджено до стягнення аліменти на утримання ОСОБА_3 в сумі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, однак не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, у матеріалах справи відсутні довідки про сплачені або стягнуті суми аліментів, які би давали підстави для висновку про те, що саме аліменти в сумі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, однак не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, і є основним джерелом існування малолітнього ОСОБА_3 . Довідка ж про відсутність заборгованості з аліментів (а.с. 160) підстав для такого висновку не дає, оскільки свідчить лише про відсутність заборгованості, однак і в такому випадку аліменти могли сплачуватися за мінімальною ставкою 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. А з цього логічно випливає, що у випадку сплати аліментів у мінімальній сумі решту коштів (як мінімум 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) на потреби дитини покривається за рахунок матері дитини.

Будь-яких інших доказів, які би слугували підставою для висновку про те, що в даному випадку малолітній ОСОБА_3 перебуває на утриманні саме позивача, і що його утримання здійснюється не за рахунок коштів обох батьків, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки докази на підтвердження факту перебування дитини на самостійному утриманні заявника у матеріалах справи відсутні.

V. Розподіл судових витрат

Частиною 7 статті 294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, у зв`язку з чим суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 244, 247, 259, 263-265, 294, 315-319, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 14.08.2025.

Заявник ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Заінтересована особа ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 )

Заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Суддя А. О. Діденко