Номер провадження: 22-ц/813/3095/25
Справа № 498/274/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Косіцина В.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди за невиконання договору про надання послуг,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

30 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг, у якій позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 113 937,28 гривень; моральну шкоду у розмірі 56 968,64 гривні та здійснити розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди за невиконання договору про надання послуг - задоволено частково.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що зі змісту звіту ОСОБА_2 вбачається, що ним, у період з 10.11.2022 року не було вжито будь-яких дій, спрямованих на виконання зазначеного договору, а усі зазначені у ньому дії були вчинені ним до моменту підписання сторонами договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1.

Факт неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язання за договором про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1 також підтверджується рішенням КДКА в Одеській області у справі №762/23 від 28.11.2023 року, яке залишено без змін рішенням ВКДК від 28.06.2024 року №VІ-019/2024.

На підставі наданих суду доказів встановлено, винна бездіяльність ОСОБА_2 , яка полягає у невиконанні зобов`язання за договором про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1 призвела до майнової шкоди ОСОБА_1 .

З розрахунку суми завданої шкоди вбачається, що загальний розмір шкоди, завданої ОСОБА_2 становить 113 937,28 гривень.

Суд погоджується із зазначеним розрахунком, та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі.

Крім того суд першої інстанції зазначив, що враховуючи характер правопорушення, відсутність фізичних та глибоких душевних страждань, беручи до уваги ціну позову та характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає, що 3 000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в які просить задовольнити апеляційну скаргу відповідача у повному обсязі та ухвалити нове рішення яким скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.11.2024 та відмовити в задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що судом були порушені вимоги статті 269 ЦПК України які виражаються у тому, що судом окремої ухвали про виправлення описки не виносилось і лише потім приймається рішення про виправлення описки. Суд першої інстанції прийняв на себе повноваження суду апеляційної інстанції та самостійно вніс зміни до рішення суду через одну добу після постановлення рішення.

Вказує, що судом не розглянуто клопотання, в якому заявник просить відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на підставі норм статті 186 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Клопотання мотивовано тим, що оскільки відповідач є суб`єктом підприємницької діяльності, позовна заява підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Справа розглядалась без витребуваних матеріалів що свідчить про упередженість суду.

29 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання відповідача, у якому він просив направити на його адресу копію позовної заяви з додатками, а також, врахувати факт того, що на моменту розгляду справи, матеріали дисциплінарного провадження №762/23 перебувають на розгляді у ВКДКА. Клопотання розглянуто не було.

Факт не розгляду заявлених клопотань та не отримання матеріалів які мають суттєве значення по справі вказує на необ`єктивний та неповний судовий розгляд та постановлення протиправного судового рішення.

Вказує, що справи за позовом до фізичної особи-підприємця, як суб`єкта підприємницької діяльності розглядаються за правилами господарського судочинства України.

Суду в якості доказу надається витяг з державного реєстру ЄРЮО та ФО якій свідчить про те що відповідач є на час виникнення обставин про які ідеться в позові був та є фізичної особою-підприємцем, судом відкривається провадження по справі за позовом Каратай чим порушується юрисдикція суду.

До позовної заяви позивач додає довідку з банку про оплату додаткових послуг адвоката в якої ідеться про п`ять транзакції отримувачем коштів в яких є ОСОБА_2 . Довідка зазначається під номером № 4 в додатках до позову. Призначення платежів в призначених операціях банку та цих транзакціях не зазначається.

Також в судовому рішенні йдеться про дев`ять транзакцій яка нібито проводила Каратай коли в довідці з банку, яка долучена до позовної заяви в пункті № 4 додатків до позову є посилання лише на п`ять транзакції. Звідки суд отримав інформацію про ще чотири транзакції незрозуміло.

Так, судом в судовому рішенні робиться посилання на рішення ВДКА про те, що факт невиконання умов угоди укладеної між Каратай и адвокатом було доведено в рішенні ВКДКА.

Але, ці висновки є помилковими, так як дисциплінарною палатою надавалась оцінка порушенню адвокатом Деменчуком Д.А п.п.26 та 27 Правил адвокатської етики а не вимог угоди, виконанню чи не виконанню вимог клієнта Каратай. Пункти 26, 27 Правил адвокатської етики вказують на неповідомлення адвокатом клієнта про хід та виконання умов договору.

Вказує, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту. Так позивач, робить посилання, як на підставу стягнення, на норми статті 18 Закону України «Про захист споживачів», яка містить підстави визнання недійсним умов договорів, що обмежують права споживачів, але в вимогах не зазначає про необхідність розірвання договору або визнання його недійсним.

Жодного платежу, щодо сплати додаткових витрат скаржником як адвокатом не отримувалось від Каратай та жодного доказу сплати будь-яких додаткових витрат позивач не надає.

Вважає, що позовна давність щодо стягнення пені, інфляційних витрат сплила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України)

ОСОБА_3 не має законних підстав для виконання обов`язків голови ДП КДКА Одеської області з 31.08.2022р.

З огляду на викладене вище, є всі підстави дійти до висновку про те, що обставини, викладені в скарзі ОСОБА_1 на дії адвоката Деменчука Д.А не містять відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку, а тому підстави для порушення дисциплінарної справи а також притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності не має.

Будь-якого обґрунтування, щодо стягнення моральної шкоди та правничої допомоги не наводить та доказів не надає.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином та завчасно повідомленні про розгляд справи на 05.08.2025 о 09 год. 30 хв.

Позивач просить розглядати справу без її участі.

Скаржник у день судового засідання 05.08.2025 направив на адресу Одеського апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням за межами території України, проте він бажає приймати участь у судовому засіданні.

Однак колегія суддів вважає за можливе відмовити у вказаному клопотанні з огляду на наступне.

Згідно із ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Необхідними передумовами ефективного судочинства є добросовісне використання учасниками справи процесуальних прав (недопущення зловживання цими правами), добросовісне виконання встановлених законом обов`язків, дотримання всіма суб`єктами судового провадження етичних норм. Здійснюючи свою діяльність на професійній основі судді та адвокати зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти процесуальної поведінки.

Вказане відповідає Правилам організації ефективного цивільного судочинства, що розроблені на підставі ст. ст. 1, 3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, ст. 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суддями пілотних судів Одеської області, адвокатами Ради адвокатів Одеської області та прокурорами прокуратури Одеської області в рамках міжнародного проекту «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін».

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника, що ним на підтвердження доводів про неможливість прибуття до судового засідання не надано жодного доказу.

Крім того, скаржник не був позбавлений можливості звернутись з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Позивачка просила суд слухати справу без її участі.

Таким чином, враховуючи, що по справі призначено друге судове засідання, апелянт отримав судову повістку завчасно в травні 2025 року, справа у проваджені апеляційного суду з листопада 2024 року, строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, який належним чином повідомлені про дату судового засідання.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, 10 листопада 2022 року між ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах свого чоловіка ОСОБА_4 та адвокатом Деменчуком Дмитром Анатолійовичем було укладено договір про надання правової допомоги №305/1, за яким адвокат зобов`язався:

- надавати ОСОБА_4 правову допомогу, захист прав та інтересів останнього в органах державної влади, військових організаціях, в установах, організаціях усіх форм власності та підпорядкування з приводу отримання будь-якої документації;

- надавати ОСОБА_4 правову допомогу, здійснювати захист прав та інтересів останнього в судах будь-якої ланки, правоохоронних органах, органах державної влади, на підпприємствах, установах та організаціях, представляти інтереси ОСОБА_4 та здійснювати його захист в судах, правоохоронних органах ТЦК та СП.

Клієнт за договором зобов`язався сплачувати гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання на умовах та в обсязі визначеному договором.

У п. 4.1. Договору зазначено, що вартість послуг адвоката становить 15 000,00 гривень, які сплачуються на момент підписання договору. Крім того, Клієнтом сплачуються додаткові витрати, які не входять в суму вартості послуг адвоката.

Порядок розірвання договору регулюється розділом 7 договору.

Так, відповідно до п.7.3. Договору, договір може бути припинений в будь-який час за взаємною згодою адвоката і клієнта, або в односторонньому порядку адвокатом та клієнтом.

У п.7.4. Договору вказано, що клієнт може в будь-який час і з будь-яких причин розірвати Договір в односторонньому порядку. Розірвання договору в односторонньому порядку не звільняє клієнта від необхідності виплатити адвокату гонорар. В разі припинення договору з наведених вище підстав, оплата послуг за останній місяць дії договору не повертається.

Відповідно до п.7.5. Договору, адвокат має право достроково розірвати договір за наявності однієї із підстав:

- протягом дії договору клієнт вчиняє дії, спрямовані на порушення чинного законодавства і відмовляється припинити їх вчинення не зважаючи на роз`яснення адвоката;

- клієнт використовує правову допомогу, що надається адвокатом для полегшення вчинення злочину;

- клієнт не зважаючи на роз`яснення адвоката наполягає на досягненні позитивного результату, який через нові або нововиявлені обставини є недосяжним;

- клієнт порушує обов`язки, визначені договором;

- клієнт в супереч порадам адвоката вчиняє дії, що роблять неможливим досягнення позитивного результату;

- фізичний або психологічний стан адвоката позбавляє його можливості належним чином продовжувати виконання договору.

На виконання умов договору, ОСОБА_1 перерахувала на користь ОСОБА_2 :

- 16.11.2022 року грошову суму у розмірі 9 700,00 гривень;

- 18.11.2022 року грошову суму у розмірі 5 000,00 гривень;

- 30.11.2022 року грошову суму у розмірі 1 700,00 гривень;

- 15.12.2022 року грошову суму у розмірі 9 700,00 гривень;

- 27.12.2022 року грошову суму у розмірі 9 700,00 гривень;

- 06.01.2023 року грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень;

- 19.01.2023 року грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень;

- 28.01.2023 року грошову суму у розмірі 12 000,00 гривень;

- 30.01.2023 року грошову суму у розмірі 9 700,00 гривень.

Зазначене підтверджується випискою по карті ОСОБА_1

12 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із листом, у якому просила надати відповідь про обсяг та хід виконання доручення відповідно до договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1, в тому числі копії рішень судів; надати підтвердження понесених фактичних витрат у ході виконання доручення відповідно до договору.

22 травня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із повідомленням, у якому повідомим про одностороннє розірвання договору в порядку п.7.5. Договору. Зазначене було обґрунтовано тим, що після отримання повідомлення про те, що чоловік ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, ці обставини не давали йому можливості фізично та психологічно продовжувати виконання умов договору.

06 червня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до ОСОБА_2 із листом, у якому просила надати відповідь про обсяг та хід виконання доручення відповідно до договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1, в тому числі копії рішень судів; надати підтвердження понесених фактичних витрат у ході виконання доручення відповідно до договору.

Також, 06 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із повідомленням про розірвання договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1.

07 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із вимогою про повернення адвокатом невикористаної суми коштів, призначених для покриття його фактичних витрат відповідно до договору №305/1 про надання правової допомоги від 10.11.2022, у якому просила повернути їй невикористану суму коштів, призначених для покриття фактичних витрат адвоката у розмірі 92 500,00 гривень.

Зі звіту ОСОБА_2 вбачається, що в межах надання правової допомоги ним було вчинено:

- 25.12.2020 року підготовано та направлено від імені ОСОБА_4 до Орджінікідзевського районного суду м. Маріуполя клопотання про повернення матеріалів у справі №265/7994/20 на 4 арк.;

- 25.12.2020 року підготовано та направлено від імені ОСОБА_4 до Орджінікідзевського районного суду м. Маріуполя клопотання про повернення матеріалів у справі №265/7993/20 на 4 арк.;

- 04.01.2021 року підготовлено та направлено клопотання до Володарського районного суду Донецької області клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №222/1622/20 на 3 арк;

- 04.01.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду Донецької області клопотання про закриття провадження у справі №222/1622/20 на 3 арк;

- 05.01.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду Донецької області клопотання про закриття провадження у справі №222/1622/20 на 2 арк;

- 10.02.2021 року отримані адміністративні матеріали по справам Володарського районного суду Донецької області та Ордженікідзівського районного суду м. Одеси про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.172-20 КУпАП;

- 09.02.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду Донецької області клопотання про визнання недопустимим доказу по справі №222/1622/20 на 3 арк;

- 09.02.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду м. Одеси клопотання про повернення матеріалів у справі №222/1622/20 на 3 арк;

- 09.02.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду Донецької області клопотання про надання безоплатної вторинної допомоги по справі №222/1622/20 на 3 арк;

- 12.01.2021 року отримано постанову Ордженікідзевського районного суду м. Маріуполя у справі №265/7994/20, якою провадження у справі закрили;

- 12.01.2021 року отримано постанову Ордженікідзевського районного суду м. Маріуполя у справі №265/7993/20, якою провадження у справі закрили;

-10.03.2021 року отримано постанову Володарського районного суду м. Маріуполя по справі №222/1622/20, якою провадження у справі закрито№

- 15.04.2022 року підготовлено та направлено заяву до МОУ та ГСБУ про зникнення 12.04.20222 року ОСОБА_4 . Отримана відповідь СБУ та ДП «УКРАЇНСЬКИЙ НЦ РОЗБУДОВИ миру». Підготовлено заяві в порядку ст. 214 КПК України та отримано витяг з ЄДРСР. Отримано копію паспорту ОСОБА_1 та свідоцтво про шлюб;

- 30.05.2022 року отримано сповіщення №63 відносно ОСОБА_4 ;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 отримано військовий квиток ОСОБА_4 ;

- 22.05.2023 року направлено на ім`я ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору.

19 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до КДКА Одеської області зі скаргою на дії адвоката Деменчука Дмитра Анатолійовича.

Рішенням КДКА в Одеській області у справі №762/23 від 28.11.2023, яке залишено без змін рішенням ВКДК від 28.06.2024 року №VІ-019/2024 притягнуто адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.п.2-3 ч.2 ст.34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» із застосуванням до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю з подальшим виключенням з ЄРАУ.

Рішенням КДКА в Одеській області у справі №762/23 від 28.11.2023 встановлено, що підстави для розірвання договору №305/1 з ОСОБА_1 в односторонньому порядку відсутні. В рішенні також встановлено, що оскільки право на зайняття адвокатською діяльністю Деменчука Д.А. на зайняття адвокатською діяльністю було зупинене з 07.02.2023 року, то договір №305/1 укладений з ОСОБА_1 припинив свою дію саме з цієї дати, про що адвокат мав повідомити належним чином ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами першою та другою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов`язання визначені статтею 611 ЦК України.

Згідно з частиною першою цієї статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У частині першій статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частин першої та третьої статті 615 ЦК України в разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 ЦК України).

Як вбачається з умов договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 №305/1, ОСОБА_2 зобов`язався надавати ОСОБА_4 правову допомогу в порядку та обсягах, визначених законом.

В той же час, за період з 10.11.2022 року по 30.01.2023 року, ОСОБА_1 перерахувала на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 77 500,00 гривень.

Також, п.4.1. Договору передбачено, що послуги адвоката становлять 15 000,00 гривень, які сплачуються на момент підписання договору.

Будь-яких заперечень та доказів зі сторони ОСОБА_2 з приводу невиконання ОСОБА_1 зазначеного пункту до суду не надходило.

Тому, із урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вірно вважає, що у період з 10.11.2022 ОСОБА_1 перерахувала на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 92 500,00 гривень.

Проте, зі змісту звіту ОСОБА_2 вбачається, що ним, у період з 10.11.2022 не було вжито будь-яких дій, спрямованих на виконання зазначеного договору, а усі зазначені у ньому дії були вчинені ним до моменту підписання сторонами договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1.

Факт неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язання за договором про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1 також підтверджується рішенням КДКА в Одеській області у справі №762/23 від 28.11.2023 року, яке залишено без змін рішенням ВКДК від 28.06.2024 року №VІ-019/2024.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Для настання деліктної відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України необхідна наявність:

а) шкоди;

б) протиправної поведінки її заподіювача;

в) причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача;

г) вини останнього.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому доведення наявності і обґрунтування розміру шкоди покладається на позивача, який повинен довести, що: заподіяна шкода сталася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача і тільки такі дії (бездіяльність) стали єдиною і достатньою причиною заподіяння шкоди; шкода є реальною; протиправна дія (бездіяльність) заподіювача шкоди є причиною, а шкода, якої завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві майнової шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для відшкодування майнової та моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

На підставі наданих суду доказів встановлено, винна бездіяльність ОСОБА_2 , яка полягає у невиконанні зобов`язання за договором про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1 призвела до майнової шкоди ОСОБА_1 .

З розрахунку суми завданої шкоди вбачається, що загальний розмір шкоди, завданої ОСОБА_2 становить 113 937,28 гривень та складається з:

- 15 000,00 гривень вартості послуг адвоката за договором про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1;

- 77 500,00 гривень додаткові витрати за договором;

- 817,02 гривень - інфляційні витрати;

- 1 831,36 гривень три відсотки річних;

- 18 788,90 гривень пеня.

Суд погоджується із зазначеним розрахунком, та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі.

Щодо заяви ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, у якій заявник просив застосувати позовну давність в частині стягнення пені та інфляційних витрат.

Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у медіа.

Відповідно до роз`яснень в постанові ВП ВС від 13.02.2019в справі№ 826/13768/16, а також постанові КЦС ВС від 23.11.2022 в справі № 761/4564/19 та постанові КАС ВС від 10.01.2024 в справі № 640/21339/20:

«Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)».

Інститут позовної давності полягає в наданні особі гарантованого строку на звернення до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, наприклад, звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Сплив такого строку не означає, що право, інтерес, а відповідно обов`язок перестали існувати. Закінчення строку позовної давності означає, що особа втратила можливість захисту її права судом. Разом з тим, особа не позбавлена права задовольнити свої вимоги позасудовим шляхом, зокрема, якщо між сторонами існують договірні правовідносини і сторони передбачили в договорі таку можливість.

У п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказано, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, яким строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Тому, з огляду на запровадження в Україні правового режиму воєнного стану та існування норми, яка зупиняє строк позовної давності, суд вважає, що підстави для застосування позовної давності відсутні.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

У позовній заяві позивачка зазначає про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, зокрема, недотриманням адвокатом Деменчуком Д.А. принципів законності, компетентності та добросовісності, що визначені законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порушення зобов`язань за договором та порушення адвокатом принципів адвокатської етики ним було завдано моральну шкоду. Також, на підтвердження того, що відповідачем їй завдана моральна шкода, позивачка посилається на те, що у зв`язку з порушенням закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та правил адвокатської етики вона була вимушена звернутися до КДКА в Одеській області зі скаргою на його дії. Також посилається на те, що інформація винесена відповідачем на загал вплинула не негативне ставлення суспільства до родини її чоловіка. Зазначає, що неодноразові спроби зв`язатися з відповідачем задля повернення їй коштів призвели до великих нервових зусиль та незапланованих витрат часу.

Зазначає, що внаслідок протиправної поведінки відповідача було не лише порушено звичайний ритм життя позивачки, але й підірвано авторитет її родини, що негативно вплинуло в тому числі на загальний стан її здоров`я, а тому, вважає, що розмір моральної шкоди становить 56 968,64 гривень.

Суд звертає увагу на те, що будь-яких доказів на підтвердження стану здоров`я позивачки надано не було.

Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди.

При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Тому, враховуючи характер правопорушення, відсутність фізичних та глибоких душевних страждань, беручи до уваги ціну позову та характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд першої інстанції вірно вважав, що 3 000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги, що судом були порушені вимоги статті 269 ЦПК України які виражаються у тому, що судом окремої ухвали про виправлення описки не виносилось і лише потім приймається рішення про виправлення описки суд першої інстанції прийняв на себе повноваження суду апеляційної інстанції та самостійно вніс зміни до рішення суду через одну добу після постановлення рішення є необґрунтованими, оскільки як вбачається судом першої інстанції винесено ухвалу про виправлення описки у відповідності до ст. 269 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у випадку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (тобто без проведення судового засідання), участь секретаря судового засідання не є обов`язковою, тому що саме судове засідання з фіксацією фактично не проводиться, тому зазначення його у судовому рішенні є недоречним.

Посилання, що судом не розглянуто клопотання, в якому заявник просить відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на підставі норм статті 186 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції вірно відкрив провадження по справі виходячи з наступного.

Відносини, що виникають між клієнтом і адвокатом на підставі цивільно-правового договору (договору про надання правової допомоги), є цивільними, а не публічно-правовими.

Оскільки позов щодо повернення коштів або відшкодування вартості невиконаних послуг є формою захисту порушеного майнового права, він підлягає розгляду в цивільному судочинстві.

Верховний Суд у низці рішень підтримував позицію, що спори, які виникають з договору про надання правової допомоги між адвокатом і клієнтом, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки мають договірний (цивільно-правовий) характер.

Спір між клієнтом та адвокатом щодо повернення коштів за невиконані послуги, передбачені договором про правову допомогу, є цивільним, оскільки ґрунтується на договірних відносинах приватноправового характеру. Такий спір підлягає розгляду у цивільному суді за правилами ЦПК України.

Статус адвоката як ФОП (фізичної особи підприємця) не має вирішального правового значення при визначенні юрисдикції спору щодо стягнення коштів за договором про надання правової допомоги. Суть у тому, який характер мають правовідносини а саме, цивільно-правовий (договірний), а не господарський чи публічно-правовий.

Твердження про те, що справа розглядалась без витребуваних матеріалів що свідчить про упередженість суду є помилковою, оскільки на адресу суду 14 жовтня 2024 року надійшли копії витребуваних матеріалів, яким судом надано оцінку.

Скаржник зазначає, що 29 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання відповідача, у якому він просив направити на його адресу копію позовної заяви з додатками, а також, врахувати факт того, що на моменту розгляду справи, матеріали дисциплінарного провадження №762/23 перебувають на розгляді у ВКДКА, проте судом клопотання розглянуто не було, а тому факт не розгляду заявлених клопотань та не отримання матеріалів які мають суттєве значення по справі вказує на необ`єктивний та неповний судовий розгляд та постановлення протиправного судового рішення.

Проте вказане твердження спростовується матеріалами справи, оскільки як вбачається відповідач є користувачем «Електронного суду» та 23.09.2024 надав відзив на апеляційну скаргу, що свідчить про ознайомлення з позовом, крім того розгляд справи відбувся після надходження витребуваних матеріалів.

Доводи скаржника про те, жодного платежу, щодо сплати додаткових витрат скаржником як адвокатом не отримувалось від Каратай та жодного доказу сплати будь-яких додаткових витрат позивач не надає спростовуються матеріалами справи, а саме випискою з рахунку ОСОБА_5 , яка є в додатках до позову та міститься в матеріалах дисциплінарної справи.

Твердження, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту є власним трактуванням норм законодавства та є необґрунтованим.

Посилання, що ОСОБА_3 не має законних підстав для виконання обов`язків голови ДП КДКА Одеської області з 31.08.2022 не має відношення до предмету позову в даній справі.

Фактично судом вірно встановлено, що відповідачем не надавалась будь яка правова допомога за укладеним договором про надання правової допомоги від 10 листопада 2022 року та відповідачем на спростування цього не надано жодних доказів.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть слугувати підставою для скасування по суті законного та обґрунтованого рішення.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 05.08.2025.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко