ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 523/4599/24

провадження № 61-4627св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 березня 2025 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Карташова О. Ю., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив визнати шлюбний договір,укладений 05 березня 2020 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , недійсним, визнати майно,набуте після укладеного шлюбного договору,спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На обґрунтування вимог посилався на те, що він є стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому у 2013 року, боржником у якому є ОСОБА_2 , який тривалий час ухиляється від виконання судового рішення.

05березня 2020 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 шлюбний договір за умовамиякого майно, набуте після укладення шлюбного договору, належить на праві власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно набуте та/або зареєстроване. Саме після укладення цього договору подружжя набуває право власності на нерухоме та рухоме майно, яке реєструється на ім`я ОСОБА_3 .

Позивач вважав зазначений шлюбний договір недійсним, укладеним із метою уникнення ОСОБА_2 виконання рішення суду про стягнення з нього боргу, будь-якого іншого майна відповідач не має.

Посилаючись на наведене,просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійним шлюбний договір від 05 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рощіною Г. І., зареєстрований у реєстрі за № 199. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 :

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 102,8 кв. м., житловою площею 52,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 ;

- машиномісце № НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 , загальною площею 17,8 кв. м., опис: ІІ рівень підземного паркінгу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яке зареєстроване на праві власності за ОСОБА_3 ;

- автомобіль «Volkswagen» ID.4, 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 ;

- автомобіль «Nissan Leaf», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції виходив із того,що оспорюваний шлюбний договір було укладено відповідачами саме у період настання зобов`язання зі сплати боргу за договором позики, в яких кредитором виступає позивач, за відкритого виконавчого провадження, накладення арешту на все майно боржника. Укладення цього договору унеможливлює звернення стягнення на майно ОСОБА_2 , яке набуте ним разом із ОСОБА_3 у шлюбі, для погашення боргу перед ОСОБА_1 за укладеним між ними договором позики.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року повернуто заявнику на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду аргументована тим, що ОСОБА_2 не виконав вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху та не сплатив судовий збір у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

09 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та помилково визнав неподаною та повернув апеляційну скаргу на підставі частини другої статті 357 ЦПК України.

Суд не врахував, що заявник не має жодного відношення до спірного майна, право власності на яке за ним визнано. На порушення вимог статті 185 ЦПК України суд, залишаючи без руху апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, не вказав в ухвалі суму судового збору, яку він мав сплатити. Зазначене призвело до неможливості виконання ухвали від 17 січня 2025 року, і, як наслідок, до ухвалення незаконної ухвали від 10 березня 2025 року про поверненні апеляційної скарги.

Доводи інших учасників справи

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу № 523/4599/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Матеріали справи № 523/4599/24 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження оскарженого судового рішення заявник зазначає порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої та частиною п`ятою статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Тлумачення частини другої статті 121, статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається (див. постанову Верховного Суду від 02 серпня 2023 року в справі № 524/11220/21).

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 без руху з підстав несплати заявником судового збору у розмірі, визначеному законом, апеляційний суд визначив для усунення недоліків строк у десять днів з дня отримання ухвали від 17 січня 2025 року. Ухвалою Одеського апеляційного суду 31 січня 2025 року ОСОБА_2 продовжено строк виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 17 січня 2025 року на десять днів із дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвалу Одеського апеляційного суду 31 січня 2025 року ОСОБА_2 отримав 01 лютого 2025 року.

Застосовуючи до поданої апеляційної скарги наслідки, встановлені частиною третьою статті 185 ЦПК України, частиною другою статті 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у встановлений судом строк (10 днів з дня отримання копії ували суду) не виконав вимог ували суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Верховний Суд погоджується із застосуванням наслідків, визначених частиною третьою статті 185 ЦПК України, до апеляційної скарги ОСОБА_2 , оскільки скарга не була оплачена судовим збором у встановлений судом строк для усунення такого недоліку апеляційної скарги.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Перевіривши обґрунтованість доводів ОСОБА_2 у касаційній скарзі та дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд висновує, що ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги відповідає вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а доводи, наведені заявником, не спростовують висновків суду, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу апеляційного суду - залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун