Єдиний унікальний номер 722/1829/25
Номер провадження 2-з/722/5/25
У Х В А Л А

18 серпня 2025 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Ткач Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни заяву адвоката Гінгуляка Олександра Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гінгуляк О.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищевказаною заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

На обгрунтування поданої заяви посилався на те, що ОСОБА_1 має намір звернутися до Сокирянського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання правочину удаваним, поділ майна подружжя та визначення часток кожного з подружжя.

Предметом поділу майна подружжя є: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,70 кв.м.; транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель 111CDI д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску; транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 416 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року випуску.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель 111CDI д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, належить ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 416 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року випуску, належить ОСОБА_2 .

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 03.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Гапчуком В.М., житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений 02.06.2007 року. Відповідно майно набуте подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя.

Так, житловий будинок був оформлений на ім`я ОСОБА_2 за договором дарування, однак заявниця стверджує, що такий будинок був придбаний ними в шлюбі та за спільні кошти, таким чином заявниця вважає за необхідне заявити вимогу про удаваність правочину.

Крім цього, на підтвердження необхідності забезпечення позову заявниця вказує на те, що ОСОБА_2 з метою уникнення поділу майна (в добровільному порядку відмовляється, стверджуючи, що все майно є його особистою приватною власністю) може здійснити відчуження майна на користь третіх осіб. Це стосується як житлового будинку, так і транспортних засобів.

З метою уникнення поділу майна ОСОБА_2 станом на сьогодні приховав від заявниці оригінали та копії всіх документів як на житловий будинок, так і транспортні засоби, в тому числі ОСОБА_2 приховав від заявниці і оригінал свідоцтва про шлюб. В заявниці залишились тільки деякі копії документів, які остання заздалегідь підготовила.

Вважає, що такі дії ОСОБА_2 спрямовані виключно з метою уникнення поділу майна та їх відчуження на користь третіх осіб.

Більше того, зважаючи на те, що спірний житловий будинок оформлений на ОСОБА_2 за договором дарування від 03.09.2012 року, в останнього зникають будь-які законні перешкоди у відчуженні будинку на користь третіх осіб. Аналогічно таке відчуження можливе і з транспортними засобами.

Так, станом на сьогодні у заявниці відсутні будь-які підтвердження про оголошення ОСОБА_2 продажу спірного майна. В той же час, необхідно враховувати, що для продажу такого майна ОСОБА_2 не є обов`язковим здійснювати оголошення в засобах масової інформації про їх продаж, останньому достатньо підшукати третю особу для їх відчуження (близькі родичі, знайомі, друзі тощо).

Таким чином, з метою уникнення додаткових судових спорів, а саме визнання в майбутньому недійсними договорів купівлі-продажу, дарування, оренди майна тощо заявниця, вважає за необхідне просити суд забезпечити позов шляхом заборони відчуження майна до моменту розгляду справи в суді.

Вважає, що накладення арешту на майно в такий спосіб не буде ускладнювати подальше мирне володіння та користування майном, однак зможе забезпечити гарантії для заявниці з уникнення відчуження такого майна, що призведе до усунення додаткових судових позовів.

Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,70 кв.м.; транспортного засобу марки MERCEDES- BENZ, модель 111CDI д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску; транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 416 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року випуску.

Заява про забезпечення позову подана з дотриманням вимог ст.152 ЦПК України.

У відповідності до положень частини 1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Таким чином, законодавець визначив дискреційне повноваження суду щодо повідомлення особи, яка подала заяву про забезпечення позову при розгляді заяви про забезпечення позову.

У даному випадку суд не вбачає необхідності викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, а тому розгляд цього питання проводиться без повідомлення учасників справи, що відповідає положенням ч.13 ст.7 ЦПК України, ч.1 ст. 153 ЦПК України. Фіксування судового процесу не здійснювалося.

Зважаючи на викладене, суд розглянув заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заяви, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149, 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Відповідно до ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені ч.1 ст.150 ЦПК України.

Згідно п.п.1,2 ч.1ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема шляхом накладення арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову, а також передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт,чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 03.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Гапчуком В.М., ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено із копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 належать на праві власності транспортні засоби марки MERCEDES-BENZ, модель 111CDI д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, та марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 416 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року випуску,

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову,суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу підчас вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 вказав, що під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, у постанові від 08.05.2019 року у справі №487/7097/18 Верховний Суд вказав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно ч.6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет розгляду даної справи, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтованими та співмірними із майбутніми заявленими позовними вимогами, а також вбачає ймовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення даної заяви.

Суд вважає обґрунтованими побоювання позивача щодо того, що у разі незастосування заходу забезпечення позову, відповідач може відчужити належне йому майно, що у свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона має намір звернутися.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих заявниками на підтвердження своїх вимог, є підстави вважати, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони будуть звертатись до суду.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті , а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених вимог.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги з якою заявники мають намір звернутися до суду, в тому числі, спроможності заходів, який заявники просять вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони мають намір звернутися до суду, з метою забезпечення ефективного захисту і поновлення прав та інтересів позивачів, враховуючи те, що обраний заявниками спосіб забезпечення позову до подачі позовної заяви не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, суд вважає, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, в подальшому, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, суд вважає що обраний заявником захід забезпечення позову не порушує права власника, оскільки такий є тимчасовим, а також не порушує та не обмежує права користування спірним майном, а фактично встановлює заборону здійснювати будь-які дії щодо відчуження спірного майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1-18, 149-150, 153-154, 157 ЦПК, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,70 кв.м.; транспортного засобу марки MERCEDES- BENZ, модель 111CDI д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску; транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 416 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року випуску.

Виконання ухвали про забезпечення позову доручити Сокирянському відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В.Унгурян