ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 728/189/24

провадження № 61-14915св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів:Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Ніжинського районного територіального округу Кухта Дмитро Олександрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 рокуу складі судді Глушко О.І. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Ніжинського районного територіального округу Кухта Д. О., в якому просило:

визнати недійсним договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 06 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Кухтою Д. О. за реєстровим номером 77;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2018 року, номер відомостей про речове право 24703668.

В обґрунтування позову посилалось на те, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06жовтня 2015 року (справа № 728/1694/15-ц) стягнуто солідарноз ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість закредитнимдоговором в сумі 27563,89 доларів США, що за курсом НБУ становить 616 967,56 грн.

11 лютого 2016 року на підставі виданих на виконання вказаного рішення суду виконавчих листів було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 відносно боржника ОСОБА_1

23 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого право вимоги ПАТ «КБ «Надра» до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 липня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 замінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Позивач вказував, що 06 лютого 2018 року, тобто після набрання чинності рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором подарував належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , своєму синові - ОСОБА_2 .

Вважав, що вказаний договір дарування спірної квартири є фіктивним правочином, оскільки укладений між відповідачами лише для виду, з порушенням принципів доброчесності та з метою приховання цього майна від звернення стягнення в рахунок погашення боргу.

Зазначав, що ОСОБА_1 , знаючи про наявність судового рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року щодо стягнення боргів у примусовому порядку, зловживаючи своїм правом та діючи недобросовісно, відчужив належну йому на праві власності квартиру своєму синові за безвідплатним договором з метою уникнення стягнення на вищезазначену квартиру.

Указаний правочин спрямований не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на спірну квартиру від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а також з метою створення неплатоспроможності боржника, у зв`язку із чим має бути визнаний недійсним.

Крім цього, позивач звертав увагу на те, що дізнався про порушення свого права лише 10 листопада 2023 року після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження, а отже строк на звернення до суду з цим позовом ним не пропущено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 06 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Д. О. за реєстровим номером 77.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за АДРЕСА_2 , яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2018 року, номер відомостей про речове право 24703668.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 відчужив належну йому спірну квартиру під час відкритого виконавчого провадження, про яке йому було відомо, на підставі безвідплатного договору на користь близького родича (сина), він був обізнаний про наявність обов`язку зі сплати боргу стягувачу, інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїм зобов`язанням перед кредитором відсутнє, що свідчить про вчинення договору на шкоду кредитору, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім цього, суд вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом з огляду на те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» дізналося про порушення свого права у листопаді 2023 року.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Узагальнені доводи касаційної скарги

08 листопада 2024 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також відсутністю правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2024 року року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

16 грудня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року зупинено дію рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року, залишеного без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року, до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2025 року до закінчення касаційного провадження у справі зупинено виконання рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року, залишеного без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року, в частині стягнення з відповідачів на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 30 вересня 2003 року за договором міни ОСОБА_1 набув у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 жовтня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № 36-05/09/11/ 304/2006/081, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 25 000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 2-1857 від 16 жовтня 2006 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , згідно якого позичальник придбав у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 ; витрати страхувальника (позичальника) по договору страхування нерухомого майна, визначеного у пункті 2.1 цього Договору; витрати пов`язані з оформленням кредиту.

Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник (майновий поручитель) укладає з банком договір іпотеки, предметом якого є чотирикімнатна квартира під літерою А-5, яка має 74,70 кв. м загальної площі, з яких 47,3 кв. м житлової площі, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

17 жовтня 2006 року ВАТ КБ «Надра» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) уклали договір поруки № 36-05/06/09/12/304/2006/081, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 36-05/09/11/304/2006/081 від 17 жовтня 2006 року.

Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у пункті 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо (пункт 1.2 договору поруки).

18 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28, яким останньому надано кредит у розмірі 125 000 грн зі сплатою процентів 17,5% строком до 17 лютого 2018 року.

19 лютого 2008 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з вищезазначеного кредитного договору, між ВАТ «Державний ощадний банк України» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 692, посвідчений приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Д. О., зареєстрований в реєстрі за № 692, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, а саме - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Оскільки ОСОБА_3 свої зобов`язання за кредитним договором № 36-05/09/11/304/2006/081 від 17 жовтня 2006 року належним чином не виконувала, ПАТ «КБ «Надра» у 2015 році звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитни договором.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 20 жовтня 2015 року (справа № 728/1694/15-ц), позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору (№ 36-05/09/11/304/2006/081 від 17 жовтня 2006 року) в сумі 27 563,89 доларів США, що за курсом НБУ становить 616 967,56 грн, з них заборгованість за кредитом - 22 594,40 доларів США, що становить 497 414 грн, заборгованість за відсотками - 2 249,71 доларів США, що становить 49 527,19 грн, заборгованість з комісії - 791,11 доларів США, що становить 17 416,23 грн, заборгованість з пені - 798,95 доларів США, що становить 17 588,82 грн, штраф за порушення умов кредитного договору відповідно до Додаткової угоди № 2 - 1 129,72 доларів США, що становить 35 021,32 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили та є чинним.

19 січня 2016 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області на виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист № 728/1694/15-ц, за яким 11 лютого 2016 року головним державним виконавцем Бахмацького районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області Кедою В. І. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо боржника ОСОБА_1

18 травня 2016 року головним державним виконавцем Бахмацького районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області Кедою В. І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на належний ОСОБА_1 транспортний засіб марки ГАЗ 2705, 2004, червоний, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 616 967,56 грн; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

05 лютого 2018 року АТ «Ощадбанк» звернулося до приватного нотаріуса Кухти Д. О. з листом, в якому просило у зв`язку з повним погашенням кредиту позичальником ОСОБА_1 за кредитним договором № 28 від 18 лютого 2008 року, в забезпечення за яким укладено іпотечний договір № 692 від 19 лютого 2008 року, зняти заборону відчуження та припинити дію іпотеки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , та належить іпотекодавцю.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 06 лютого 2018 року вбачається, що 06 лютого 2018 року приватним реєстратором Бахмацького районного нотаріального округу Чернігівської області Кухтою Д. О. припинено іпотеку, яка виникла на підставі Договору іпотеки від 19 лютого 2008 року № 692.

Цього ж дня, 06 лютого 2018 року, за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Д. О. та зареєстрованим в реєстрі за № 77, ОСОБА_1 передав безоплатно у власність, як дарунок, ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується актовим записом про народження № 262 від 06 грудня 1989 року.

23 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» (банк) та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (новий кредитор) укладено договір № GL48N718070_I_5 про відступлення прав вимоги, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, за умовами якого банк відступив новому кредитору належні йому права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатках № 1-4 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатках № 1-4 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим договором. Договір зареєстровано у реєстрі за № 137 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиновою Н. М.

У додатку № 1 до договору № GL48N718070_I_5 про відступлення прав вимоги від 23 липня 2020 року до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників/поручителів/іпотекодавців/заставодавців/ дебіторів за такими договорами міститься позичальник ОСОБА_3 , кредитний договір № 36-05/09/11/304/2006/81 від 17 жовтня 2006 року, поручитель згідно договору забезпечення (договір іпотеки від 17 жовтня 2006 року, посвідчений нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори Охрімець Л. П.) - ОСОБА_1 .

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 липня 2021 року (справа № 728/1694/15-ц) замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Бахмацьким районним судом Чернігівської області по справі № 728/1694/15-ц.

20 серпня 2021 року головним державним виконавцем Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кедою В. І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

09 вересня 2021 року, 18 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зверталося до Бахмацького відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявами, в яких, зокрема просило звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . До заяв позивачем додавалась Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10 серпня 2021 року, яка містить відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

14 вересня 2021 року головним державним виконавцем Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кедою В. І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все невизначене рухоме та нерухоме майно боржника.

28 січня 2022 року головним державним виконавцем Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кедою В. І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача.

15 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю. М. із заявою про примусове виконання рішення суду, в якій, зокрема, просило прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 728/1694/15-ц, виданого Бахмацьким районним судом Чернігівської області у встановлений законом строк.

23 лютого 2022 року вказаним приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа № 728/1694/15-ц (2/728/484/15), виданого 19 січня 2016 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості по кредитному договору в сумі 27 563 долари 89 центів США, що за курсом НБУ становить 616 967,56 грн, з них заборгованість за кредитом - 22 594,40 доларів США, що становить 497 414 грн, заборгованість за відсотками - 2 249,71 доларів США, що становить 49 527,19 грн, заборгованість з комісії - 791,11 доларів США, що становить 17 416,23 грн, заборгованість з пені - 198,95 доларів США, що становить 17 588,82 грн, штраф за порушення умов кредитного договору відповідно до Додаткової угоди № 2 - 1129,72 доларів США, що становить 35 021,32 грн.

Постановою приватного виконавця від 23 лютого 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 864 181,85 грн.

10 листопада 2023 року представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» адвокат Прокоф`єв Б. І. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю. М. із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 728/1054/15-ц, виданого Бахмацьким районним судом 19 січня 2016 року.

За повідомленням приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області від 29 лютого 2024 року № 3640 станом на 29лютого 2024 року залишок заборгованості боржника за виконавчим документом складає 27563, 89 доларів США.Під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_4 рухомого та нерухомогомайна, що належить боржнику ОСОБА_1 , не виявлено.

Приватним виконавцем також зазначено, що здійснити погашення заборгованості за рахунок належного ОСОБА_3 іпотечного майна - квартири АДРЕСА_3 , немає об`єктивної можливості з огляду на зупинення дій відповідних статей Закону України «Про іпотеку» на період дії в Україні правого режиму воєнного стану.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог позову про скасування державної реєстрації права власності не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції, а тому не підлягає перегляду і в суді касаційної інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають не у повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною першою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (див. пункт 53 постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20, постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16).

Частинами першою, другою статті 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

За пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18 та від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18.

У постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Критеріями для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 та від 14 липня 2020 року у справі № 754/2450/18.

У справі, яка переглядається, встановлено, що через неналежне виконання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 взятих на себе обов`язків за кредитним договором № 36-05/09/11/304/2006/081 від 17жовтня 2006 року утворилася заборгованість, у зв`язку із чим ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з відповідним позовом до боржників.

04 серпня 2015 рокубуло розпочато судове провадження за вказаним позовом (справа № 728/1694/15-ц), а рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 20 жовтня 2015 року,стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_8 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору № 36-05/09/11/304/2006/081 від 17 жовтня 2006 рокув сумі 27 563,89 доларів США, що за курсом НБУ становило 616 967,56 грн.

Вказане рішення суду не виконано.

Разом із цим встановлено, що 06 лютого 2018 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округуКухтою Д. О. та зареєстрованим в реєстрі за № 77, ОСОБА_1 передав безоплатно у власність, як дарунок, своєму сину ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, установивши, що відповідач ОСОБА_1 , маючи невиконане зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором перед ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відчужив належну йомуспірнуквартиру під час відкритого виконавчого провадження, про яке йому було відомо, за безоплатним договором (нотаріально посвідченим договором дарування) на користь близького родича, а іншого майна, за рахунок якого він може у повній мірі відповідати за своїми зобов`язаннями перед позивачем, не має, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених положеннями статті 234 ЦК України, для визнання договору дарування недійсним, оскільки укладення такого договору відбулося на шкоду правам та інтересам кредитора та з метою уникнення звернення стягнення на його майно.

Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися до суду із заявами про необхідність застосування строку позовної давності.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень вважали, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом з огляду на те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» дізналося про порушення свого права у листопаді 2023 року.

Вказані висновки, на думку колегії суддів Верховного Суду, є помилковими з наступних підстав.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Ураховуючи, що оспорюваний договір дарування нерухомого майна укладено 06 лютого 2018 року, а право вимоги від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перейшло на підставі договору № GL48N718070_I_5 про відступлення прав вимоги, укладеного 23 липня 2020 року, з огляду на положення статті 262 ЦК України, підлягали перевірці обставини щодо обізнаності первісного кредитора щодо порушення права внаслідок укладення зазначеної вище угоди, на що суди попередніх інстанцій належної уваги не звернули.

Разом із цим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд з цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Таким чином, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не спливла, то цей строк внаслідок його продовження на строк дії карантину та воєнного стану (до 29 січня 2024 року) й подальшого (з 30 січня 2024 року) зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану не є пропущеним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій змінити, виклавши мотиви відмови у застосуванні строків позовної давності у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 рокута постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 рокузмінити, виклавши мотиви відмови у застосуванні строків позовної давності у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов