Справа № 489/9827/24
Номер провадження 2/489/903/25
Ухвала

19 серпня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Набокову О.Г. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, який зареєстровано 07.06.2008 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 324, а також просить визнати за собою право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки дане майно придбано сторонами у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2011, право власності на яку згідно з договором зареєстровано на відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

01.07.2025 від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про зупинення провадження у справі. Свої вимоги мотивував тим, що на теперішній час він є військовослужбовцем ЗСУ, а саме матросом військової частини НОМЕР_1 , з 27.05.2025 перебуває в районі виконання бойових завдань на території України в складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в зв`язку з чим, на його переконання, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України це є підставою для зупинення провадження у даній справі. До клопотання додав копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2025 № 147, згідно якого матрос ОСОБА_1 прибув в район виконання бойових завдань на території України в складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Набокова О.Г. в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, свою явку в суд обґрунтував тим, що його відпустив командир, проте його позиція щодо позову є незмінною, в частині розірвання шлюбу він позов визнає, проте заперечує проти задоволення позовних вимог в частині поділу майна подружжя, оскільки спірна квартира придбана ним особисто, йому відомо законодавство України щодо презумпції рівності часток подружжя, проте таке він вважає несправедливим.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2025 № 147 матрос ОСОБА_1 27.05.2025 прибув в район виконання бойових завдань на території України в складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.

За приписами пункту другого вищевказаного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України"Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 3 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

За приписами статей 1 та 8 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06 грудня 1991 року №1934-XII Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Безпосереднє військове керівництво - діяльність, спрямована на здійснення заходів щодо розвитку Збройних Сил України, їх технічного оснащення, підготовки та всебічного забезпечення, визначення основ їх застосування, а також управління ними.

Комплектування Збройних Сил України визначається статтею 5 Закону України "Про Збройні Сили України", відповідно до частини першої якої особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною третьою статті 2 цього Закону визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , починаючи з 27.05.2025 прибув в район виконання бойових завдань на території України в складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Отже, зазначеними доказами підтверджується факт залучення відповідача до здійснення заходів правового режиму воєнного стану, тобто ОСОБА_1 надано докази його перебування у зоні бойових дій та участі у відсічі збройної агресії російської федерації проти України.

Проте враховуючи його особисту явку у судове засідання 19.08.2025, а також те, що він особисто двічі приймав участь у судових засіданнях 15.04.2025 та 19.08.2025, висловив суду свою позицію щодо розв`язання спору, суд заслухав покази свідка сторони відповідача щодо обставин справи, у суду відсутні підстави для зупинення провадження у справі, оскільки докази стороною відповідача надані, у справі достатньо доказів для встановлення фактичних обставин справи, оцінку яким суд надасть на стадії ухвалення судового рішення. Також судом враховано, що єдиною обставиною для зупинення провадження у справі відповідач вважає прийняття судом несправедливого рішення в частині поділу майна подружжя, а зупинення провадження у справі фактично призводить до правової невизначеності та затягуванні розгляду справи.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами як принцип цивільного судочинства, п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК, забезпечується гарантіями дотримання судом усіх інших основних засад (принципів) цивільного судочинства, визначених у ч. 3 ст. 2 ЦПК. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 ЦПК). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі, є завданням саме державних органів (рішення Суду у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011).

За такого, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя слід відмовити.

Керуючись ст. 251 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19.08.2025.

Суддя Г.А. Микульшина