Справа №295/1289/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Захарченко І.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про перерахування ідеальних часток співвласників у праві спільної часткової власності; визнання права власності на частку у житловому будинку,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить перерахувати ідеальні частки позивача та відповідача у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,7 кв. м., житловою площею 59,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 526/1000 частки в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв. м., житловою площею 59,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

визнати за ОСОБА_4 право власності на 474/1000 частки в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 59,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з документами, на підставі яких у позивача виникло право спільної часткової власності, сукупний розмір ідеальної частки у житловому будинку становить 48/100 ідеальних частин. Співвласником житлового будинку також є відповідач, якому належить 52/100 ідеальної частки в житловому будинку.На даний час між позивачем та відповідачем виник спір щодо визначення частки у праві користування земельною ділянкою та порядку користування земельною ділянкою.

Так, на розгляді в Богунському районному суді м. Житомира перебуває справа №295/6681/20 за позовом ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_6 , про встановлення порядку володіння та користування земельною ділянкою, відповідно до якого позивач просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1103 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ідеальних часток в будинку 52/100 частини житлового будинку ОСОБА_5 та 48/100 частин житлового будинку ОСОБА_3 .З метою з`ясування обставин виникнення спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , представником ОСОБА_3 під час ознайомлення з матеріалами судової справи №295/6681/20 досліджено матеріали інвентаризаційної справи №10692 на житловий будинок, та з`ясовано, що у зв`язку із зміною кола власників та збільшенням обсягу спільного майна, частки співвласників позивача та відповідача на даний час не складають розмір визначених ідеальних часток, які вказані в документах на право власності. Матеріалами інвентаризаційної справи №10692 на житловий будинок, зокрема, встановлено, що рішенням народного суду Богунського району м. Житомира від 08.11.1975 визначено порядок користування житловим будинком між тодішніми співвласниками, згідно з яким кожному із співвласників виділено в конкретне користування 48/100 та 52/100 часток житлового будинку з визначенням відповідних приміщень в будинку та господарських споруд. Разом із цим, з 1981 року кожна із сторін тодішніх співвласників здійснили низку добудов і прибудов до своєї частини будинку, самовільне будівництво відсутнє. Після здійснених добудов, перерахунок часток на житловий будинок колишніми співвласниками не здійснювався, ідеальні частки кожного не приводились у відповідність до їхніх реальних розмірів у спільному майні. Позивач і відповідач набули право власності та користуються цими приміщеннями відповідно до встановленого між попередніми співвласниками порядком користування житловим будинком. У зв`язку із вказаними обставинами, для належного визначення частки земельної ділянки, якою має право користуватись кожен із співвласників житлового будинку, виникла необхідність у перерахунку ідеальних часток співвласників позивача та відповідача у праві спільної часткової власності на житловий будинок відповідно до їхніх реальних розмірів.

Як зазначає позивач, 08.11.1975 на підставі рішення народного суду Богунського району м.Житомира по справі №2-1389 здійснено поділ спільного майна подружжя, а саме - житлового будинку загальною площею 58 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 . Дружині - ОСОБА_7 в жилому будинку виділено: кімнату 1-4 площею 18,50 кв.м, кімнату 1-5 площею 11,90 кв.м, а також хлів літ «Д», туалет літ. «В», половину огорожі, що становило 52/100 ідеальної долі. Чоловіку - ОСОБА_8 в жилому будинку виділено: приміщення 1-1 площею 5,40 кв.м, кімнату 1-2 площею 8,00 кв.м, кімнату 1-3 площею 15,30 кв.м, сарай літ «Б», сарай літ «Г», половину огорожі, що становить 48/100 ідеальної долі. Зобов`язано ОСОБА_8 зробити окремий вихід з приміщення, закласти дверні пройми з приміщень 1-4 і 1-5 до приміщення 1-2 і 1-3. Отже, з 08.11.1975 в результаті поділу спільного майна подружжя на підставі вищевказаного рішення суду, був встановлений між співвласниками порядок користування спільним нерухомим майном із зазначенням конкретних приміщень та споруд, що знаходяться в користуванні конкретного співвласника, і підраховано частки співвласників в співвідношенні 52/100 та 48/100 відповідно до загальної площі житлового будинку 58 кв.м, яка існувала на той час. В результаті даного поділу утворено дві квартири з окремими виходами. Коло співвласників житлового будинку змінювалось. Разом зі зміною співвласників житлового будинку, змінювався загальний обсяг спільного майна та його технічні характеристики у зв`язку із здійсненими попередніми співвласниками прибудовами та переобладнаннями. Так, колишня співвласниця спільного майна - ОСОБА_9 збудувала прибудову, яка складається з коридору розміром 5,3 кв.м та кухні розміром 6,4 кв.м, також здійснила переобладнання житлової кімнати площею 13,9 кв.м. В свою чергу, іншою співвласницею - ОСОБА_10 , здійснено прибудову кімнати - кухні розміром 7,4 кв.м. В результаті здійснених співвласниками поліпшень спільного майна, збільшився розмір загальної площі житлового будинку на 78,7 кв.м, житлової - на 59,6 кв.м. Матеріалами інвентаризаційної справи підтверджується, що здійснені прибудови та переобладнання були проведені на підставі дозвільних документів та за взаємною згодою співвласників житлового будинку. Так, рішеннями засідання архітектурно - будівельної комісії Богунського райвиконкому від 1989 року (протокол №19 від 12.10.1989, протокол №23 від 07.12.1989) на підставі заяв співвласників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 надано дозвіл на оформлення юридичними документами вищевказаних прибудов та внутрішнє переобладнання. Співвласниками було погоджено встановлений між ними фактичний порядок володіння та користування новоствореними приміщеннями житлового будинку, що підтверджує зокрема акт від 30.01.1990, складений техніком Житомирського МБТІ за результатами здійсненого обстеження житлового будинку з метою встановлення фактичного користування будинком між співвласниками. Вказаний акт погоджено співвласниками будинку, про що свідчать їхні особисті підписи, будь-яких заперечень з приводу встановленого фактичного користування будинком не було.

Позивач вказує, що після здійснених переобладнань та прибудов до житлового будинку, співвласники мали провести розрахунок ідеальних часток, отримати свідоцтва про право власності, та провести державну реєстрацію права спільної часткової власності на житловий будинок в органі бюро технічної інвентаризації, але вказаного розрахунку часток не було проведено, що й призвело до виникнення даного спору між позивачем та відповідачем.

Задля приведення у відповідність з реальними розміру часток сторін у праві спільної часткової власності на житловий будинок, позивач вважає необхідним вирішити питання про перерахунок часток в сторону збільшення та зменшення згідно з фактичним порядком користування житловим будинком, а саме: про перерахунок частки позивача в сторону збільшення та визнання за нею 52/100 частки в житловому будинку, що складається наступних приміщень: коридор 1-1 площею 5,3 кв.м; кухня 1-2 площею 6,4 кв.м; житлова кімната 1-3 площею 13,9 кв.м; житлова кімната 3-1 площею 15,3 кв.м; господарські будівлі і споруди: сарай літера «Б», огорожа 1-3; про перерахунок частки відповідача в сторону зменшення та визнання за ним 48/100 частки в житловому будинку, що складається з наступних приміщень: кухня 2-1 площею 7,4 кв.м; житлова кімната 2-2 площею 11,9 кв.м; житлова кімната 2-3 площею 18,5 кв.м; господарські будівлі і споруди: сарай літера «Д», огорожа 1-3. У зв`язку із здійсненим перерахунком, частки позивача і відповідача підлягають зміні. Позивач вважає, що таке вирішення спору не суперечить нормам цивільного законодавства, не порушує прав чи інтересів позивача і відповідача, оскільки відповідає фактичним обставинам справи, і є ефективним способом захисту прав обох сторін спору.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.03.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, припинення права спільної часткової власності. Разом із зустрічним позовом ОСОБА_6 подав до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 28.06.2022 зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно цивільній справі №295/1289/22.

13.09.2022 через канцелярію суду від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 - ОСОБА_2 надійшла заява про залишення зустрічного позову без розгляду, у якій також вказано, що у зв`язку із залишенням зустрічного позову без розгляду заявником відкликається клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

За вказаних обставин, ухвалою суду від 03.10.2022 заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 ОСОБА_2 про залишення зустрічного позову та клопотання про призначення експертизи без розгляду - задоволено; зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, припинення права спільної часткової власності - залишено без розгляду; клопотання ОСОБА_6 про призначення судової будівельно-технічної експертизи - залишено без розгляду.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

14.06.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_11 про призначення експертизи, у якому заявник просила призначити у справі будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання: який фактичний порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , з господарськими будівлями та спорудами між співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , із зазначенням конкретних об`єктів, літер, приміщень, споруд, площі, без врахування самочинно збудованих та переобладнаних будівель? Який розмір ідеальних часток в житловому будинку АДРЕСА_2 відповідає часткам житла, яке перебуває у фактичному користуванні сторін по справі, без врахування самочинно збудованих та переобладнаних будівель (вказати частки)?

22.06.2025 ОСОБА_6 подав до суду клопотання про витребування доказів, у якому просив витребувати у Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради матеріали інвентарної справи №10692 на житловий будинок АДРЕСА_2 , для огляду в судовому засіданні.

24.06.2022 представник ОСОБА_3 ОСОБА_11 подала до суду клопотання про витребування у Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради матеріалів інвентаризаційної справи №10692 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 04.08.2022 витребувано у Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради матеріали інвентаризаційної справи №10692 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

25.10.2022 від Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" до суду надійшла копія матеріалів інвентаризаційної справи №10692 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 19.12.2022 призначено у справі будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Який фактичний порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , з господарськими будівлями та спорудами між співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , із зазначенням конкретних об`єктів, літер, приміщень, споруд, площі, без врахування самочинно збудованих та переобладнаних будівель? Який розмір ідеальних часток в житловому будинку АДРЕСА_2 відповідає часткам житла, яке перебуває у фактичному користуванні сторін по справі, без врахування самочинно збудованих та переобладнаних будівель (вказати частки)? Проведення будівельно-технічної експертизи доручено судовому експерту Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

04.04.2024 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 про поновлення провадження у справі та вирішення питання про заміну експерта.

Ухвалою суду від 06.09.2024 провадження у справі поновлено.

25.09.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_11 про заміну відповідача, у якому представник позивача просила залучити до участі у справі ОСОБА_4 як правонаступника відповідача.

Ухвалою суду від 21.11.2024 замінено відповідача ОСОБА_6 , на його правонаступника - ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 06.12.2024 клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про зміну експерта задоволено, проведення будівельно-технічної експертизи доручено судовому експерту Медведєву С.О. На вирішення будівельно-технічної експертизи поставлено питання: Який фактичний порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , з господарськими будівлями та спорудами між співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , із зазначенням конкретних об`єктів, літер, приміщень, споруд, площі, без врахування самочинно збудованих та переобладнаних будівель? Який розмір ідеальних часток в житловому будинку АДРЕСА_2 відповідає часткам житла, яке перебуває у фактичному користуванні сторін по справі, без врахування самочинно збудованих та переобладнаних будівель (вказати частки)? Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

17.02.2025 від судового експерта Медведєва С.О. до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи №02/6-2025 від 29.01.2025.

Ухвалою суду від 24.02.2025 провадження у справі поновлено.

21.03.2025 від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 21.03.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 21.03.2025 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що право власності на свої частки у праві спільної часткової власності сторони набули за відплатними договорами, виходячи з актуальних на день укладення правочину характеристик об`єкту нерухомого майна, розміру загальної та жилої площі, наявних прибудов та наявності господарських споруд. З дня укладення правочинів не відбулося жодних дій, направлених на здобуття сторонами іншого права власності, створення нового майна, здійснення його реєстрації, зміни жилої та загальної площі даного будинку, тому у ОСОБА_3 відсутні правові підстави для задоволення її позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (далі - житловий будинок) на підставі: договору купівлі продажу, посвідченого 07.08.2018 приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Стражник Т.О. за реєстровим №12083, відповідно до якого ОСОБА_12 (24/300 ід.ч), ОСОБА_13 (24/300 ід.ч), ОСОБА_14 (8/100 ід.ч), ОСОБА_9 (16/100 ід.ч), передали у власність ОСОБА_3 40/100 ід.ч. житлового. Житловий будинок літ. «А», загальною площею 78,7 кв.м, в тому числі житловою площею 59,6 кв.м. До будинку належить: сараї літ. «Б», «Д», огорожа № 1-3 (том 1 а.с. 69-71); договору дарування від 07.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Стражник Т.О. за реєстровим №12081, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала у дар від ОСОБА_12 24/300 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 59,6 кв.м. До будинку належать: сараї літ. «Б», «Д», огорожа №1-3. Таким чином, розмір частки ОСОБА_3 у спільному майні становить 48/100 (том 1 а.с. 72-74, том 3 а.с. 6).

Власником 52/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 на підставі договору даруваннявід 20.04.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Стражник Т.О. за реєстровим №5317(інформація з реєстрів щодо нерухомого майна, том 3 а.с. 6).

Відповідно до висновку судового експерта Медведєва С.О. від 29.01.2025 №02/6-2025 за результатами проведення судової експертизи відповідно до ухвали суду від 06.12.2024, фактичний порядок користування житловим будинком (домоволодінням) визначено протоколом визначення фактичного користування приміщення житлового будинку та господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , від 30.01.2025. Розмір ідеальних часток в житловому будинку (домоволодінні) становить: ОСОБА_3 - 52,6% або 526/1000 ід. частин об`єкта; ОСОБА_4 - 47,4% або 474/1000 ід. частини об`єкта (том 3 а.с.63-81).

Як зазначалось, позивачем заявлено про перерахунок ідеальних часток сторін в будинку в сторону збільшення (частки позивача) та зменшення (частки відповідача) згідно з фактичним порядком користування житловим будинком, що позивач вважає ефективним способом захисту прав обох сторін спору.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007).

Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2024 в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24), постанову Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі №466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

У постанові від 02.06.2025 Об`єднана палата касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зауважила, що розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16.06.2021 в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 в справі № 519/2-5034/11).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 у справі №761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2024 у справі №601/1396/21 (провадження №61-6001св23)).

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 та ін.).

Отже спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Звертаючись з позовом як на його підставу ОСОБА_3 покликалася на те, що 08.11.1975 на підставі рішення народного суду Богунського району м.Житомира по справі №2-1389 здійснено поділ спільного майна подружжя, а саме - житлового будинку загальною площею 58 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 . Дружині - ОСОБА_7 в жилому будинку виділено: кімнату 1-4 площею 18,50 кв.м, кімнату 1-5 площею 11,90 кв.м, а також хлів літ «Д», туалет літ. «В», половину огорожі, що становило 52/100 ідеальної долі. Чоловіку - ОСОБА_8 в жилому будинку виділено: приміщення 1-1 площею 5,40 кв.м, кімнату 1-2 площею 8,00 кв.м, кімнату 1-3 площею 15,30 кв.м, сарай літ «Б», сарай літ «Г», половину огорожі, що становить 48/100 ідеальної долі. Зобов`язано ОСОБА_8 зробити окремий вихід з приміщення, закласти дверні пройми з приміщень 1-4 і 1-5 до приміщення 1-2 і 1-3. Отже, з 08.11.1975 в результаті поділу спільного майна подружжя на підставі вищевказаного рішення суду, був встановлений між співвласниками порядок користування спільним нерухомим майном із зазначенням конкретних приміщень та споруд, що знаходяться в користуванні конкретного співвласника, і підраховано частки співвласників в співвідношенні 52/100 та 48/100 відповідно до загальної площі житлового будинку 58 кв.м, яка існувала на той час. В результаті даного поділу утворено дві квартири з окремими виходами.

Водночас, коло співвласників житлового будинку змінювалось і разом із ним змінювався загальний обсяг спільного майна та його технічні характеристики, у зв`язку із здійсненими попередніми співвласниками прибудовами та переобладнаннями.

Зокрема, колишня співвласниця спільного майна - ОСОБА_9 збудувала прибудову, яка складається з коридору розміром 5,3 кв.м та кухні розміром 6,4 кв.м, також здійснила переобладнання житлової кімнати площею 13,9 кв.м. Інша співвласниця - ОСОБА_10 , здійснила прибудову кімнати - кухні розміром 7,4 кв.м. В результаті здійснених співвласниками поліпшень спільного майна, збільшився розмір загальної площі житлового будинку на 78,7 кв.м, житлової - на 59,6 кв.м. Матеріалами інвентаризаційної справи підтверджується, що здійснені прибудови та переобладнання були проведені на підставі дозвільних документів та за взаємною згодою співвласників житлового будинку. Зокрема, рішеннями засідання архітектурно - будівельної комісії Богунського райвиконкому від 1989 року (протокол №19 від 12.10.1989, протокол №23 від 07.12.1989) на підставі заяв співвласників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 надано дозвіл на оформлення юридичними документами вищевказаних прибудов та внутрішнє переобладнання. Співвласниками було погоджено встановлений між ними фактичний порядок володіння та користування новоствореними приміщеннями житлового будинку, що підтверджує зокрема акт від 30.01.1990, складений техніком Житомирського МБТІ за результатами здійсненого обстеження житлового будинку з метою встановлення фактичного користування будинком між співвласниками. Оскільки після здійснених переобладнань та прибудов до житлового будинку, розрахунку ідеальних часток співвласниками та відповідну державну реєстрацію права спільної часткової власності на житловий будинок в органі бюро технічної інвентаризації не було проведено, що й стало підставою для виникнення спірних правовідносин сторін.

Тобто, як стверджує позивач, внаслідок здійснених попередніми власниками, переобладнань та прибудов до житлового будинку, за взаємною згодою співвласників, збільшилась її частка у праві спільної часткової власності на будинок, а тому ОСОБА_3 просила здійснити перерахунок таких часток на підставі ч.3 ст.357 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача вказав, що метою ОСОБА_3 щодо збільшення її частки у житловому будинку, є визначення права користування земельною ділянкою відповідно до часток у спільній частковій власності на житловий будинок, відтак, вважає, що має бути захищено право позивача, яке не визнається відповідачем, у спосіб збільшення її частки у спільному майні.

Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частина перша статті 356 ЦК України установлює, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників (частини перша, третя та четверта статті 357 ЦК України).

Відповідно до частин першої третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Системний аналіз цих норм права вказує на те, що для зміни (збільшення) частки одного зі співвласників позивачу необхідно довести дотримання таких умов:

- поліпшення спільного майна, які не можна відокремити;

- ці поліпшення зроблені ним своїм коштом;

- на таке поліпшення, а отже й збільшення частки, надали згоду решта співвласників;

- позивачем дотримано встановленого порядку використання спільного майна.

При цьому таке збільшення частки не припиняє спільної часткової власності на відповідний об`єкт, натомість змінює частки кожного зі співвласників.

Якщо співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди здійснив за власний рахунок відповідну добудову (прибудову), яка не порушує права інших співвласників, то він набуває на таку добудову право власності, навіть без їх згоди, але така добудова не змінює розмір часток кожного зі співвласників.

Частка ж співвласника внаслідок поліпшення спільного майна може бути збільшена за умови, що її не можна відокремити, поліпшення здійснені за згодою усіх співвласників і таке поліпшення впливає на їхні права (співвласники користуються поліпшеннями разом з тим, хто їх здійснив, вони були обізнані і погоджувались на таке поліпшення, а отже й зміну розміру часток, воно не може бути відокремлене від решти майна).

Як видно з матеріалів справи з часу набуття сторонами у власність часток у житловому будинку, між ними був установлений порядок користування окремими його частинами.

Жодних перебудов чи поліпшень частин житлового будинку, які перебувади у користуванні сторін, останніми з часу набуття ними у власність часток у житловому будинку, не здійснювались.

Жодних доказів про неможливість відокремлення добудов та поліпшень від частини будинку, якою користується позивач, у справі немає, про проведення експертизи з цього питання позивачем не заявлялось та відповідні докази до справи не подавались. Навпаки, з письмових пояснень сторін, матеріалів інвентаризаційної справи та усних пояснень представників сторін в судових засіданнях послідовно стверджується, що добудови та поліпшення здійснювались попередніми власниками виключно кожним до «своєї» частини будинку відповідно до усталеного порядку користування. Себто, за викладеними вище приписами закону, добудови кожного зі співвласників є відповідно власністю кожного з них та не порушують прав іншого.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 12.12.2018 у справі №442/7505/14 (провадження №61-4536св18) Верховний Суд зробив висновок, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних / неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності не тотожне розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

На час набуття права власності кожною із сторін на частку у праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок, кожна зі сторін отримала саме зафіксовану частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок, а не конкрентно виділені житлові приміщення як частину будинку.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15 (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2020 року в справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У даному випадку, обраний позивачем спосіб захисту свого невизнаного права - перерахування ідеальних часток співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок (домоволодіння) в сторону збільшення частки позивача (із 48/100 до 52,6% або 526/1000 ідеальних частин об`єкта) та зменшення частки відповідача (із 52/100 до 47,4% або 474/1000), тобто, фактично, про припинення права на частку (4,6%) у спільному майні за вимогою іншого співвласника, з урахуванням, при цьому, відсутності доведених передбачених ч.3 ст.357 ЦК України підстав, є порушенням права відповідача на мирне володіння своїм майном, оскільки ніхтоне може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, аналізуючи заявлену позовну вимогу у справі через призму справедливості, розумності та добросовісності, в контексті фактичних обставин справи та з урахуванням фактичного порушення права власності відповідача на належну йому частку у майні у разі застосування судом заявленого позивачем способу захисту, у т.ч. через відсутність ймовірної матеріальної компенсації відповідачу вартості його частки (як передбачено приписами цивільного законодавства при застосуванні інших можливих способів вирішення спірної ситуації), що забезпечило б баланс інтересів сторін, суд не може вважати належним та ефективним заявлений позивачем спосіб захисту.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити через неналежний спосіб захисту в судовому порядку.

Слід зазначити, що представником відповідача при розгляду справи заявлено про застосування строку позовної давності.

За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У частині першій статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність (частина друга статті 268 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Такі правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц (провадження №14-381цс18), від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (провадження №14-132цс18), №522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18), від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12 (провадження №14-194цс19), від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц (провадження №14-396цс19).

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про перерахування ідеальних часток співвласників у праві спільної часткової власності та визнання права власності на частку у житловому будинку по суті у зв`язку із обранням неналежного способу захисту, вказане свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності.

Судові витрати, згідно зі ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача, з урахуванням відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про перерахування ідеальних часток співвласників у праві спільної часткової власності; визнання за ОСОБА_3 права власності на 526/1000 частки в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 59,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; визнання за ОСОБА_4 права власності на 474/1000 частки в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 59,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено 13.08.2025.

Суддя Т.А. Воробйова