№ 207/300/25
№ 2/207/659/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року року Південний районний суд м. Кам`янського у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 04 грудня 2010 року, шлюб зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 261. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння та поваги, різні погляди на життя та ведення спільного господарства. ОСОБА_1 вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому просить шлюб розірвати.

В наданій до суду письмовій заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі.

В наданому до суду відзиві відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак чоловік не звертався до неї з пропозицією розірвати шлюб. 12 січня 2025 року позивач повідомив про бажання розлучитися та подав заяву до суду. Згідно ч.1 ст. 24 сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Спір щодо проживання їхньої доньки дійсно відсутній. Позивач особисто вирішив залишити сім`ю, не бажає приймати участі у вихованні доньки. Фактичні подружні стосунки припинилися в червні 2024 року, причиною стала зрада чоловіка. Після цього конфлікту шлюбні відносини не підтримують, спільного побуту не ведуть, мають окремий бюджет.

При цьому зазначила у відзиві, що спір щодо поділу спільного майна не врегульований. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба, тощо) доходу. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч.1 ст.69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разу поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 с.70 СК).

Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.10.2018р.,у справі№ 127/7029/15- ц(провадження №61-90118сво 18), у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановити його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми )(технічними характеристиками) майка на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку із припиненням її права на спільне майно.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства( ч.9 ст.7 СК).

Тобто, зазначене в позовній заяви Позивачем, що шлюб формальний не ґрунтується на його доводах, а тому вважаю з цього приводу необґрунтованим, з цього слід зробити висновок, що позивач не є чесною та добропорядною людиною не тільки в сімейних стосунках, а взагалі в цілому у відносинах.

Враховуючи те, що Позивачем в позовній заяви зазначено та не підтверджені жодним доказом завідомо неправдиві відомості щодо часу та обставин припинення сімейних відносин.

Отже, під час шлюбу було придбано:

- Автохолодильник Ranger Cool 20L RA-884 вартістю 2399,00грн. (квитанція додається).

- Генератор Kraft - вартістю 6500,00грн.(товарний чек, квитанція додається).

- Генератор Kraft - вартістю 5599,00грн.(товарний чек, квитанція додається).

- Зарядна станція ЕсоFІоw DELTA 2 (2ZMR330-ЕU) - вартістю 28 899,00грн. .(квитанція додається).

- Автомобіль Nissan - ринкова вартість -180 000,00грн.

Загальний розмір вартості рухомого майна становить - 223 797,00 гривень (2399,00 +6500,00 +5999,00+28 899,00 +180 000,00). Зокрема, зазначений автомобіль є власністю ОСОБА_1 з 2023року.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, де він визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу і не заперечує проти їх задоволення.

Однак усупереч закону, відповідь на відзив, як і сам відзив, містить опис обставин щодо поділу майна подружжя, котрі не є предметом даного судового спору.

Відповідно сторони не мають підстав для жодного відшкодування понесених ними судових витрат на оплату послуг адвоката як при виготовленні відзиву, так і відповіді на відзив в частині майнових прав подружжя.

За поданим позовом про розірвання шлюбу, предметом позову є матеріально-правова вимога до відповідачки про припинення шлюбних відносин, а не поділ спільної власності подружжя. Отже, вказані вимоги відповідачки про поділ спільної власності подружжя та стягнення коштів, не стосується предмету поданого ним позову та не можуть розглядатись в даному провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Як встановлено в судовому засіданні, шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 04 грудня 2010 року Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 261. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння та поваги, різні погляди на життя та ведення спільного господарства.

Відповідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу стане припущенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст. 115 Сімейного кодексу України, - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідачкою не заявлялось до позивача ані позову про поділ майна подружжя в іншому провадженні, ані зустрічного позову про поділ майна подружжя в даному провадженні. Відповідно не сплачено судовий збір за поділ майна подружжя. Натомість нею у відзиві викладено вимоги щодо поділу майна, що не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства щодо форми та змісту відзиву на позов.

Таким чином відповідачкою обрано неналежний спосіб захисту при зверненні до суду про поділ спільного майна подружжя.

Відповідь на відзив суд враховує виключно у частині, котра стосується змісту позовних вимог щодо розірвання шлюбу, котрі є предметом розгляду в межах даної справи. І згідно відзиву відповідач зазначені вимоги визнає, тому підстав для відмови у позові немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 110-112, 113 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 261 розірвати.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення складено 16.06.2025

Головуючий суддя Т.Ю. Погребняк