Справа № 523/9007/25
Провадження №2/523/4580/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" серпня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача - адвоката Майстренко Т.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_3 ), третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування (код за ЄДРПОУ: 2630324, місце знаходженняя: вул.Ак.Корольова, буд.9, м.Одеса), про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так , ОСОБА_1 з 11.10.2012 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (після укладання шлюбу ОСОБА_4 ). Від цього шлюбу у сторін є малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач стверджує, що спільне життя з ОСОБА_6 не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З січня 2021 року сторони спільно не проживають та припинили вести спільне господарство, аде син залишився проживати разом зі позивачем.

У жовтні 2021 року позивач звернувся до Суворовського районного суду з позовом про розірвання шлюбу та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.04.2022 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач стверджує, що він самостійно утримає та виховує малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідачка ОСОБА_2 , не бере будь-якої участі в утриманні та вихованні сина, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає. Відповідачка самоусунулась від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання та з 2022 року по теперішній час ОСОБА_2 ні разу не бачилась та ні спілкувалась з дитиною.

20.02.2025 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР з заявою про надання висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 .

09.05.2025 року Київською районною адміністрації ОМР було розглянуто питання та винесено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що відповідачка з 2022 року самоусунулась від будь-якого спілкування, виховання та утримання дитини.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації, однак відмовилась від отримання судової повістки, що підтверджується кур`єрським повідомленням.

Представник Київської районної адміністрації ОМР в особі органу опіки та піклування подав до суду клопотання в якому просив справу розглянути у його відсутність, а також підтримав раніше поданий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного, за згодою позивача та його представника, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки та ухвалити заочне рішення у справі.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.10.2012 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (після укладання шлюбу ОСОБА_4 ). Від цього шлюбу у сторін є малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач стверджує, що спільне життя з ОСОБА_6 не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З січня 2021 року сторони спільно не проживають та припинили вести спільне господарство, аде син залишився проживати разом зі позивачем.

У жовтні 2021 року позивач звернувся до Суворовського районного суду з позовом про розірвання шлюбу та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.04.2022 року у справі №523/18020/21 шлюб між сторонами було розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 самостійно утримає та виховує малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідачка ОСОБА_2 , не бере будь-якої участі в утриманні та вихованні сина, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає. Відповідачка самоусунулась від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання та з 2022 року по теперішній час ОСОБА_2 ні разу не бачилась та ні спілкувалась з дитиною.

Вищевказані факти підтверджуються:

- довідкою № 11 від 28.01.2025р. ПЗ «Одеський приватний ліцей «Ніка-М», з якого убачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається у закладі у 4 класі. Батько ОСОБА_1 сплачує за навчання, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться навчання дитини, проте мати дитини ОСОБА_2 участі у вихованні сина не бере, навчанням дитини не цікавиться;

- довідкою КНП «Дитяча міська поліклініка №6» від 02.04.2025р. з якої убачається, що дитину у закладі супроводжував батько ОСОБА_1 ;

20.02.2025 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР з заявою про надання висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 .

09.05.2025 року Київською районною адміністрації ОМР було розглянуто питання та винесено висновок Б-273 від 09.05.2025р. про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні також був опитаний малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який пояснив, що він проживає спільно з батьком, який його утримує та виховує.

Правові підстави уваленого рішення.

Згідно з ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачки підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265 , 280-281 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_3 ), третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування (код за ЄДРПОУ: 2630324, місце знаходженняя: вул.Ак.Корольова, буд.9, м.Одеса), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ) батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 08.08.2025