Справа № 364/493/25
Провадження № 2/364/284/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025 Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 30.05.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 № 440815 у загальному розмірі 17 151,18 грн., а також судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача директор названого вище Товариства Сердійчук Я.Я. (виписка та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з наказу про призначення на посаду директора від 05.12.2023 № 85/к, рішення єдиного учасника ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» А. Соловйова від 06.12.2023, а.с. 32, 38, 39, 57) у позовній заяві зазначила, що Відповідачем 10.12.2020 в письмовій формі було укладено Договір про надання споживчого кредиту за № 440815 з Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»). За умовами цього Договору Відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 22 500,00 грн. строком на 729 днів (до 10.12.2022), проте не надала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно із своїми зобов`язаннями за договором. У подальшому зазначений кредитор відступив право вимоги за цим договором Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість за зазначеним Договором у загальному розмірі 17 151,18 грн., що включає:

13 407,14 грн. заборгованості за основним зобов`язанням (за «тілом» кредиту);

3 744,04 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 справу призначено судді Макаренко Л.А. (а.с. 66-71).

Після виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею 275 ЦПК України, не пізніше 08.08.2025 (а.с. 75-77).

За названою статтею 275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, спливає 08.08.2025; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку.

Відповідачем згадану ухвалу суду від 09.06.2025 отримано 20.06.2025, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с. 80), проте протягом встановленого судом 15-денного строку з дня отримання ухвали суду відзиву на позовну заяву, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подавала.

Позивач також отримав згадану ухвалу суду, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 79); клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду також не подавав.

З огляду на це та враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» в особі директора Рохманійко М.В., з одного боку, та Відповідачем ОСОБА_1 , з іншого боку, 10.12.2020 укладено Договір про споживчий кредит № 440815, копію якого долучено до позовної заяви (а.с. 35-36) шляхом заповнення Відповідачем Заяви-Анкети із зазначенням персональних відомостей (а.с. 48). Як вбачається з копії Договору, він укладений у простій письмовій формі та підписаний сторонами власноруч; ідентифікуючи Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспорт, адреса реєстрації, номери мобільного телефону) наведено в розділі 9 цього Договору (а.с. 36), ці відомості є аналогічні наведеним у Графіку платежів (Додаток № 1 до Договору, а.с. 46) та згаданій Заяві-анкеті (а.с. 48).

За умовами зазначеного Договору Кредитодавець надав Позичальникові (Відповідачу) на споживчі потреби грошові кошти у розмірі 22 500 грн.; строк кредитування 730 днів (кінцевий термін повернення 10.12.2022); тип процентної ставки: фіксована та становить:

за перший день користування кредитом (включно) 25 % в день (9125 % річних), що сплачуються шляхом утримання із кредитних коштів;

за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85 % річних.

Відповідно кредитні кошти надаються Відповідачеві у безготівковій формі шляхом їх перерахування:

у розмірі 18 000,00 грн. на користь Споживача (тобто Відповідачу) за реквізитами рахунку у АТ «ТАСКОМБАНК»;

у розмірі 4 500,00 грн. на користь Товариства (Кредитодавця) з метою виконання зобов`язання з оплати процентів за перший день користування кредитом (згадані вище 25 %).

Більш детальна інформація наведена у Графіку платежів (Додаток № 1 до Договору, а.с. 46) та Паспорті споживчого кредиту (а.с. 47), згідно з якими Відповідач мала погашати кредит рівними платежами щомісячно у розмірі 1 977,00 грн.

Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у розмірі 18 000,00 грн. підтверджено копією платіжного доручення від 10.12.2020 № 3959 (а.с. 53).

Надалі між Позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» 31.01.2025 було укладено Договір надання послуги з факторингу № 31012025 (а.с. 11-17), за умовами якого Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Договором про надання споживчого кредиту, що підтверджено копіями Реєстру божників (Додаток № 1-1 до Договору надання послуги з факторингу від 31.01.2025 № 3101202) та Витягу з нього (а.с. 28-30, 31).

Відповідач здійснювала платежі на погашення кредитної заборгованості частково, починаючи із січня 2021 року до лютого 2022 року (включно), за виключенням платежів за травень, вересень і листопад 2021 року, надалі з березня 2022 року платежі не сплачувала. Відтак погашення кредитної заборгованості здійснено Відповідачем не в повній мірі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується Розрахунком заборгованості за кредитом, Договір № 440815 (а.с. 54).

Таким чином, Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення її заборгованості за згаданим Договором надання споживчого кредиту згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшли права вимоги за цим Договором, заборгованість у загальному розмірі 17 151,18 грн., що включає 13 407,14 грн. заборгованості за основним зобов`язанням (за «тілом» кредиту) та 3 744,04 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Водночас, як вбачається із згаданого Розрахунку (а.с. 54), заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 13 407,14 грн. є сумою заборгованості за «тілом» кредиту у розмірі 11 085,61 грн. та заборгованістю за з оплати процентів за перший день користування кредитом (згадані вище 25 %) у розмірі 2 321,53 грн. Проте, як було наведено вище, такі проценти за перший день користування були стягнуті одразу із загальної суми кредиту 22 500,00 грн. у розмірі 4 500,00 грн., відповідно Відповідачеві переховано було лише 18 000,00 грн. згідно з копією платіжного доручення від 10.12.2020 № 3959 (а.с. 53).

З огляду на це суд не погоджується про наявність у Відповідача заборгованості зі сплати окремо процентів за перший день користування кредитом у розмірі 2 321,53 грн., оскільки сума 25 %, що підлягала сплаті за перший день користування кредитом була стягнута одразу шляхом зменшення суми кредиту, фактично перерахованого Відповідачеві через утримання 4 500,00 грн. згідно з умовами пунктів 2.1, 3.5 Договору про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 № 440815 (а.с. 35). Тому заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості слід зменшити на 2 321,53 грн. через недоведення підстав для їх стягнення.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ухвалі суду від 09.06.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с. 77).

Згідно з частиною першою статті 509, частиною першою статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо переходу права вимоги від Кредитодавця до Позивача, суд виходить з того, що за загальним визначенням правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018 р. у справі № 910/1972/17).

Відповідно до статті 512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Так, зокрема, згідно зі статтею 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Зважаючи на усе викладене, суд вважає, що Відповідач порушила умови Договору про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 № 440815, укладеного з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», право вимоги за яким згідно з названим вище Договором факторингу перейшло до Позивача; не виконала взяті на себе грошові зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості за основним зобов`язанням («тілом» кредиту) і нарахованими процентами в цілому відповідає визначеним зазначеними договорами умовам (крім згаданих 2 321,53 грн., що не повинні були стягуватись з Відповідача через утримання під час надання кредиту), що підтверджено належними і допустимими доказами, які не оспорювались Відповідачем, а відтак наявні підстави для задоволення позову частково.

При цьому правильність нарахування зазначених сум заборгованості за кредитом та за нарахованими відсотками за згаданим договором кредиту не викликає у суду сумніву та не заперечується Відповідачем, якою було отримано копію позовної заяви, проте відзиву із запереченнями проти позову, включаючи і щодо розміру заборгованості, до суду не подавала.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково і стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованості за Договору про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 № 440815 у загальному розмірі 14 829,65 грн. (11 085,61 грн. заборгованості за основним зобов`язанням (за «тілом» кредиту) + 3 744,04 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги).

Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір та професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 86,46 % (14 829,65 грн. = 86,46 % від заявленої до стягнення 17 151,18 грн.).

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Позивач надав суду копію відповідного договору про надання такої правничої допомоги від 02.09.2024 № 02-09/2024-5, укладеного між Позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (а.с. 40-41), заявку на надання юридичної допомоги від 01.04.2025 № 27 (а.с. 44), а також Акт від 30.04.2025 № 8 про надання юридичної допомоги з детальним описом робіт (наданих послуг), витраченого часу, витяг з якого додано до позовної заяви (а.с. 45).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення і розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі № 547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, тільки зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд.

За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Наведені вище висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 361/10208/23.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву із запереченням проти позовних вимог, зокрема й щодо співмірності судових витрат, суду не подавала.

З огляду на наведене суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (у розмірі 86,46 %).

Відтак, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 9 875,81 грн. (тобто 86,46 % від 11 422,40 грн. суми витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.).

Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті 247 ЦПК України).

Відповідно до статей 15, 16, 509, 525-527, 530, 534, 615, 626, 629, 639, 1054, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України, статей 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 124, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (; адреса місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, 6, оф. 521, м. Київ, 03150) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 № 440815 у загальному розмірі 14 829 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн 65 (шістдесят п`ять) коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (; адреса місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, 6, оф. 521, м. Київ, 03150) судові витрати за сплачений судовий збір та понесені на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 9 875 (дев`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 81 (вісімдесят одна) коп.

Копії цього рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи зазначений строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Макаренко