ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 397/1475/24

провадження № 22-ц/4809/1095/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Дьомич Л. М. (суддя - доповідач), судді Дуковський О. Л., Єгорова С. М.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,

учасники справи:

позивач Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області,

відповідачі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Олександрівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області;

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним на праві оперативного управління нерухомим майном шляхом виселення та зняття з реєстрації без надання іншого житлового приміщення, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2025 року (суддя Гайдар Н. І.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Головне управління Національної поліції України 18.11.2024 року звернулося до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні, належного на праві оперативного управління нерухомим майном службовою квартирою, шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

17.12.2024 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні, належного йому на праві оперативного управління нерухомим майном службовою квартирою, шляхом виселення та зняття з реєстрації відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову вказує, що за клопотаннями ГУНП в Кіровоградській області від 30.09.2020 року перед місцевими органами виконавчої влади, на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 01.10.2020 № 94 «Про надання статусу службового житла квартирі АДРЕСА_1 » спірній квартирі надано статус службового жилого приміщення та закріплено за ГУНП в Кіровоградській області.

Службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 придбане ГУНП в Кіровоградській області згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2020.

13.11.2020 відповідачкою ОСОБА_1 подано рапорт про надання їй службового жилого приміщення за місцем проходження служби в смт. Олександрівка, Кропивницького району, Кіровоградської області. Відповідачем ОСОБА_1 особисто підписано зобов`язання 13.11.2020 про те, що відповідно до ст.124 Житлового Кодексу України та в інших випадках, вона зобов`язується звільнити займане службове жиле приміщення.

Відповідачці ОСОБА_1 протоколом №7 від 17.11.2020 спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії ГУНП в Кіровоградській області, яке затверджено рішенням Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області №107 від 23.12.2020 року вирішено надати двокімнатну квартиру та видано ордер на сім`ю з 3-х чоловік: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - чоловік та ОСОБА_2 - донька 2019р.н.

За згодою позивача, ОСОБА_1 вселилися разом з родиною (чоловік - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_2 ) були вселені в службове житло відповідно до Службового ордеру №1007.

24.09.2024 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6. ч.І ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

ГУНП в Кіровоградській області - установа, що надала у користування службове жиле приміщення на час проходження служби відповідачем, створена 07.11.2015 та існує менш як 10 років. Відтак відповідачка не могла пропрацювати в ГУНП в Кіровоградській області більше 10 років та не має права проживати в службовому житлі після звільнення.

ОСОБА_1 проходила службу в поліції в ГУНП в Кіровоградській області 8 років 10 місяців 17 днів.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» 07.11.2015 створено нову юридичну особу публічного права - Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, ГУНП в Кіровоградській області, яке не є правонаступниками територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України.

Позивач звертався листами на адресу відповідачки з пропозицією про звільнення службового житла, однак житло не звільнено.

При виїзді працівників ГУНП за адресою службового житла складені акти про відсутність відповідачів за адресою та про не передання відповідачами службової квартири.

Діючий працівник ГУНП в Кіровоградській області очікує на дане службове житло та в ньому потребує.

Відзив на позовну заяву

05.12.2024 відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що Національна поліція України є правонаступником УМВС України.

За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової, служби, та деяких інших осіб".

Згідно із наказом ГУНП в Кіровоградській області від 23.09.2024 №637о/с особовому складу» з 24.09.2024 її звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч.І ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію».

Загальний стаж роботи в органах поліції складає 17 років 00 місяців 22 дні, що більше 10 років, а тому вказана обставина виключає можливість виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Заперечує твердження позивача про те, що фактично не проживає в даній квартирі, оскільки вона і вся її сім`я зареєстрована в службовому житлі та іншого житла не мають.

Складені акти про її відсутність за адресою проживання, не відповідають дійсності та складені зацікавленими особами,

Відповідь на відзив

16.12.2024 позивач надав відповідь на відзив, в якому акцентує увагу, що відповідачкою ОСОБА_1 особисто підписано зобов`язання про те, що відповідно до ст.124 Житлового Кодексу України та в інших випадках, вона зобов`язується звільнити займане службове жиле приміщення.

ГУНП в Кіровоградській області створено 07.11.2015 та існує менше ніж 10 років, тому відповідач не могла працювати більше 10 років та не має права проживати у службовому житлі після звільнення.

Виникла необхідність надати службове житло іншому поліцейському в порядку черговості.

10.01.2025 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якій відповідачка вказує, що вона та члени її сім`ї, які зазначені в ордері у січні 2021 року за згодою позивача та у встановленому законом порядку заселилися у службову квартиру, зареєструвалися та проживають дотепер.

Щодо надання нею зобов`язання про виселення із спірної квартири, то зі змісту підписаного зобов`язання вбачається що вона не відмовлялася від передбаченої ст. 125 ЖК України житлової гарантії.

Не заперечує виселитися із службового житла за умови надання їй іншого житла.

Процесуальні обставини в справі

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.02.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Олександрівську селищну раду Кропивницького району Кіровоградської області.

Судове рішення

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2025 року позов Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Олександрівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні, належним йому на праві оперативного управління нерухомим майном службовою квартирою, шляхом виселення та зняття з реєстрації без надання іншого житлового приміщення, залишений без задоволення.

Суд виснував, що виселення відповідачів із службового житла без надання їм іншого житлового приміщення, не переслідує легітимну мету, оскільки відповідач ОСОБА_1 у розумінні ст. 125 ЖК УРСР пропрацювала в установі, організації, що надала службове жиле приміщення, більше десяти років.

Виселення буде непропорційним заходом втручання у право відповідачів на житло, а без надання іншого житлового приміщення, не відповідає критеріям, визначених у пункті другому статті 8 Конвенції.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подана апеляційна скарга, якою просить скасувати рішення Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 15.04.2025 у повному обсязі та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ГУНП в Кіровоградській області та : усунути Головному управлінню Національної поліції в Кіровоградській області перешкоди в користуванні та розпорядженні, належного йому на праві оперативного управління нерухомим майном службовою квартирою по АДРЕСА_2 шляхом виселення та зняття з реєстрації без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування оскарження наведені мотиви та підстави, що складали позовні вимоги та окремо акцентована увага, що суд першої інстанції не звернув уваги, що звільнення відповідачки відбулося, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. ГУНП в Кіровоградській області - установа, що надала у користування службове жиле приміщення тільки на час проходження служби відповідачкою. Національна поліція створена 07.11.2015 та існує менш як 10 років, Шамота ЛЛ не могла пропрацювати в ГУНП в Кіровоградській області більше 10 років та не має права проживати у службовому житлі після звільнення, відповідно до ст. 125 КК України.

До ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення під час дії правового режиму «воєнний стан».

Зобов`язання, яке підписала ОСОБА_1 щодо звільнення житла, у разі розірвання службових відносин, входила до обов`язкового пакету документів при наданні такого житла в користування згідно вимог п. 18 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37.

У ОСОБА_1 стаж служби 17 років встановлено лише для надбавки за вислугу років, що не є тотожним з поняттям пропрацювати на підприємстві, яке надало житло 10 років, так як ГУНП в Кіровоградській області існує тільки з 2015 року.

Відзив на апеляційну скаргу

Не погоджуючись з мотивами оскарження, відповідачка ОСОБА_1 подала відзив, яким просить залишити без змін оскаржуване рішення. На противагу тези апелянта вказує, що її звільнення за наслідком дисциплінарного проступку, є предметом судового провадження і на час вирішення даної справи, адміністративна справа в провадженні.

Згідно із наказом ГУНП в Кіровоградській області від 23.09.2024 №637о/с «По особовому складу» на день звільнення відповідачки, 24.09.2024,стаж становив 17 років 00 місяців 22 дні, що повністю спростовує інформацію, надану у довідці Управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Кіровоградській області від 18.10.2024, в якій зазначено, що стаж служби в поліції становить лише 8 років 10 місяців 17 днів.

Стаж в органах внутрішніх справ підтверджується трудовою книжкою, відповідно до якої 01.09.2007 наказом №655 від 21.07.2007 відбулося прийняття на службу в органи внутрішніх справ та звільнення зі служби в Національній поліції 24.09.2024 наказом ГУНП в Кіровоградській області від 23.09.2024 №637о/с.

Факт підписання 13.11.2020 відповідачем ОСОБА_1 зобов`язання звільнити службове житло, у разі звільнення або переведення до нового місця служби до іншого населеного пункту, немає значення для вирішення цієї справи, так як виселення зі службового житла без надання іншого житла, суперечить вимогам законодавства. Підписання зобов`язання не може скасовувати для відповідачів житлових прав та гарантій, які вони мають згідно із житловими, цивільними, міжнародними та конституційними нормами, що діють в Україні.

Відповідачі заселилися в спірну квартиру, зареєструвалися і проживають в ній, іншим житлом не забезпечені.

Рух справи

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2025 року.

Ухвалою від 03.06.2025р справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2025 рокупризначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 11 годину 30 хвилин 31 липня 2025 року.

Позиція сторін

Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд.

Представник позивача ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції підтримав доводи оскарження, наполягав на задоволенні апеляційної скарги та скасуванні судового рішення, задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_1 заперечила щодо мотивів оскарження, просила залишити незмінним судове рішення.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, що в порядку ст. 372 ЦПК не перешкоджає судовому розгляду.

ОСОБА_3 подав письмову заяву, якою виказав своє відношення до вимог апеляційної скарги, просить відмовити в задоволенні апеляції та провести розгляд за його відсутності (а.с.92, том 3)

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В порядку ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам законодавства, є обгрунтованим, достатнім та законним, тому на підставі ст. 375 ЦПК підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи встановлені судом

Згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2020 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач ГУНП є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (службова квартира).

Наказом ГУНП в Кіровоградській області від 07.11.2015 №4 о/с призначено в порядку переатестування ОСОБА_8 слідчим Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, як особу, що прибула з Міністерства внутрішніх справ присвоївши їй спеціальне звання лейтенант поліції.

Згідно довідки від 18.10.2024 №1076/15-2024 ОСОБА_1 проходила службу в ГУНП в Кіровоградській області з 07.11.2015 по 24.09.2024, час служби складає 08 років 10 місяців 17 днів.

За клопотаннями ГУНП в Кіровоградській області від 30.09.2020 року перед місцевими органами виконавчої влади, на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 01.10.2020 № 94 «Про надання статусу службового житла квартирі АДРЕСА_1 » спірній квартирі надано статус службового жилого приміщення та закріплено за ГУНП в Кіровоградській області.

13.11.2020 відповідачем ОСОБА_1 подано рапорт про надання службового жилого приміщення за місцем проходження служби у смт. Олександрівка, Кропивницького району, Кіровоградської області.

13.11.2020 відповідачка ОСОБА_1 підписала зобов`язання про звільнення займаного службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , з усіма членами сім`ї, які з нею будуть проживати на момент виселення, у разі переведення до нового місця служби до іншого населеного пункту' або припинення трудових відносин із ГУНП в Кіровоградській області.

Згідно протоколу №7 від 17.11.2020 року спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії ГУНП в Кіровоградській області вирішено надати старшому слідчому СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області капітану поліції Шамоті Л.Л. службове житло, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Олександрівської селищної ради від 23.12.2020 року затверджено рішення спільного засідання від 17.11.2020 та вирішено видати ордер на вищевказану службову квартиру на сім`ю з 3-х чоловік, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - чоловік та ОСОБА_2 -донька. Ордер на жиле приміщення №1007 видано Виконавчим комітетом Олександрівської селищної ради 30 грудня 2020 року.

Наказом ГУНП в Кіровоградській області від 23.09.2024 № 637 о/с «По особовому складу» з 24.09.2024 капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6. ч.І ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до наказу станом на день звільнення стаж роботи в поліції для виплати надбавок за вислугу років становить 17 років 00 місяців 22 дні.

22.08.2024, 26.09.2024, 24.10.2024 та 30.10.2024 на адресу відповідача позивачем надіслані листи з вимогою звільнення службового житла в зв`язку із звільненням із служби в поліції. Відповідно до листа від 24.10.2024 останній пропонувалося звільнити службову квартиру разом з членами сім`ї до 01.11.2024.

01.11.2024, 15.11.2024 та 22.11.2024 комісією у складі працівників ГУНП в Кіровоградській області складено акти про те, що комісія прибула за адресою службової квартири АДРЕСА_1 щі ОСОБА_9 для приймання-передавання квартири, однак відповідач квартиру не звільнила та не здала комісії. За інформацією сусідів відповідач у квартирі не проживає із січня 2024 року. Позивачем надано також підписане пояснення сусіда ОСОБА_10 .

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є працівниками ГУНП в Кіровоградській області показали, що ними були здійснені виїзди за місцем знаходження службової квартири з метою складення акту приймання передавання службового житла, однак відповідачки вдома не було, з пояснень сусідів, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_14 остання із сім`єю з січня 2024 року виїхала із квартири та на даний час не проживає, де вона проживає їм не відомо.

Свідок ОСОБА_10 показав, що в листопаді до нього підійшли працівники правоохоронних органів, повідомили йому що відповідача звільнили з роботи і що в неї є будинок, а в них є працівники, яким необхідне житло. Вони сказали що відповідач мешкає у відомчій квартирі, але вроді не мешкає, однак він їм заперечив і сказав що дві доби назад він бачив відповідачку, її чоловіка та дитину. Йому показали посвідчення і він, як законослухняний громадянин щоб не спровокувати своєї хвороби продовжив вислуховувати цих людей. Далі йому дали завчасно підготовлений лист із закликом його підписати, він заперечив, але підписав, повідомив що на нього був тиск з боку цих людей.

Свідок ОСОБА_14 показала, що приїхала з чергування додому, оскільки працює лікарем та працює позмінно, до неї підійшли працівники правоохоронних органів з м. Кропивницький, запитували в неї чи проживає в квартирі відповідач, остання поспілкувалася з ними і вони поїхали. Надалі їй надходили телефонні дзвінки на які вона відповіла що все вже пояснила з даного питання. Потім працівники поліції приїхали до неї за місцем роботи в лікарню та запитували чи вона впевнена у своїх словах і це звучало як погроза. Вона відповіла що все їм пояснила, більше додати нічого. Питання стосувалося проживання відповідачки разом із сім`єю в службовій квартирі, на що свідок відповіла що останні проживають в квартирі, але оскільки вона працює позмінно то немає змоги бачити сусідів часто.

Норми права, якими керувався суд

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 року у справі "Коннорс проти Сполученого Королівства", заява № 66746/01, § 82).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 2 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

За практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється "згідно із законом", не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як "необхідне в демократичному суспільстві".

Формулювання "згідно із законом" не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (див. рішення ЄСПЛ у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України", § 43).

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Частиною першою статті 118 ЖК УРСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Згідно з частиною 1 статті 122 ЖК УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Статтею 124 ЖК УРСР передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

За змістом статті 125 ЖК УРСР, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема:

- осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

В порядку статті 125 ЖК УРСР деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з`ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався, а також така пільга поширюється на осіб, які звільнені з роботи на відповідному підприємстві за скороченням чисельності чи штату працівників.

За правилом частини першої статті 126 ЖК УРСР надаване громадянам у зв`язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Відповідно частини другої статті 114 ЖК УРСР надане громадянам у зв`язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

За змістом наведених норм, зазначені у статті 125 ЖК УРСР, особи можуть бути виселеними виключно за умови надання іншого жилого приміщення, яке повинно знаходитись у межах того ж населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Мотиви апеляційного суду

Спірні правовідносини виникли за наслідком проходження відповідачкою служби в органах поліції, отриманням службового житла та вимоги позивача веселитися без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_1 проходила службу в органах міліції, в подальшому продовжувала служити в поліції. Прийнята на службу в органи МВС 01.09.2007 за наказом УМВС від 21.07.2007 №655, що доводиться матеріалами справи, записами в трудовій книжці та послужного списку №0068739. Наказом ГУНП від 07.11.2015 №4ос ОСОБА_1 було призначено в порядку переатестування слідчим Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, як особу, що прибула з Міністерства внутрішніх справ, присвоївши їй спеціальне звання лейтенант поліції. З 24.09.2024 Шамота ЛТак, капітана поліції ОСОБА_1 наказом ГУНП в Кіровоградській області від 23.09.2024 № 637 о/с «По особовому складу» з 24.09.2024 звільнено зі служби в поліції за п. 6. ч.І ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції)

В період служби ОСОБА_1 протоколом №7 від 17.11.2020 спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії ГУНП в Кіровоградській області, яке затверджено рішенням Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області №107 від 23.12.2020 року вирішено надати двокімнатну квартиру та видано ордер на сім`ю з 3-х чоловік, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - чоловік та ОСОБА_2 - донька.

ОСОБА_1 має стаж роботи в органах поліції більше 10 років, у зв`язку з чим вона та члени сім`ї її на підставі ст. 125 ЖК УРСР не можуть бути виселені зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

02 вересня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України № 641 «Про утворення Національної поліції України» утворено НПУ як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

02 липня 2015 року прийнято Закон № 580-VIII, яким визначено, що НПУ (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Щодо позиції позивача про правонаступництва НПУ, то суд першої інстанції абсолютно правильно визначився, застосувавши законодавство та висновки Верховного Суду, в порядку ч.4 ст. 263 ЦПК. Ліквідація УМВС з одночасним створенням іншого органу - НПУ, який має виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, передбачає зобов`язання роботодавця (держави) вжити заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

Так, Верховний Суд України у постанові від 28 жовтня 2014 року в справі №21-484а14 виснував, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Подібний правовий висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2022 року в справі № 824/3161/14-а,від 20 листопада 2019 року в справі № 200/1085/19-а, від 10 травня 2019 року в справі № 826/11746/16.

Ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Висновок про те, що НПУ, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, є правонаступником УМВС сформульовано у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року в справі № П/811/3414/15, від 25 червня 2020 року в справі № 420/6852/18, від 06 серпня 2020 року в справі № 821/3865/15-а, від 22 жовтня 2020 року в справі № 520/5147/19, від 05 листопада 2020 року в справі №752/2391/17 (2а-14/09), від 04 серпня 2022 року в справі №824/3161/14-а, від 17 травня 2023 року в справі №240/11052/20, від 28 червня 2023 року в справі № 823/1462/15, від 02 серпня 2023 року в справі № 580/2348/21, від 14 вересня 2023 року в справі № 580/10635/21, від 28 листопада 2023 року в справі № 806/2056/18 та інших.

Згідно з пунктами 9, 10, 12, 13, 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до схеми співвідношення спеціальних звань. Працівникам міліції, які перейшли на службу до поліції, стаж вислуги в спеціальних званнях міліції зараховується до стажу вислуги для присвоєння чергових спеціальних звань поліції.

Працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в МВС України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Органи УМВС реорганізовано з одночасним створенням Національної поліції України.

Стаж служби ОСОБА_1 на день звільнення складає 17 років 00 місяців 22 дні. ОСОБА_1 була переатестована та призначена на службу в поліцію, відтак пропрацювала в органах внутрішніх справ більше як десять років, з 01 вересня 2007 року по день звільнення 24 вересня 2024 року.

За встановленого судом правильно визначено, що стаж роботи відповідачки в органах внутрішніх справ, виключає можливість виселення, більш того не відповідає вимогам закону виселення без надання іншого жилого приміщення.

Доводи сторони позивача, що відповідачі не проживають у службовій квартирі, на підтвердження чого надані акти виїзду комісії в складі працівників ГУНП за місцем знаходження службової квартири та надання свідчення сусідів по будинку, повністю нівельовані особистими свідченнями ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .

Вказані особи відмовилися та спростували надані пояснення на «вимогу» працівників позивача, про те що відповідачі за спірною адресою не проживають із січня 2024 року. Суд звернув увагу на умови та стиль постановки питань працівниками позивача при опитування свідків за місцем проживання, про що наголошували останні.

Також матеріали справи містять рапорти начальника СВ ВП №1 (м. Знам`янка) В. Шевченка про результати відвідування за місцем проживання сім`ї працівника слідчого капітана поліції ОСОБА_1 зокрема 07.03.2024 та 10.04.2024 за адресою АДРЕСА_2 . Зміст поданих рапортів свідчить про те, що сім`я відповідачів проживає у службовій квартирі, також в рапортах зазначено про відсутність власного житла у ОСОБА_1 та членів її сім`ї.

Спростовані і твердження позивача про те, що відповідачі не зареєстровані в службовій квартирі, а саме довідками Олександрівської селищної ради №300 від 25.01.2024 та №3148 від 14.11.2023, видані ОСОБА_1 , про те, що остання проживає та зареєстрована разом із членами своєї сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 .

Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою службової квартири підтверджується копією Будинкової книги, довідками про реєстрацію місця проживання та витягами з реєстру територіальної громади, які знаходяться в матеріалах справи.

Підписання 13.11.2020 відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язання звільнити службове житло, якщо вона звільниться або переведеться до нового місця служби до іншого населеного пункту, абсолютно немає правового значення, лише за власним бажанням відповідачки.

Виселення без надання іншого житла в принципі не відповідає вимогам закону, положенням Європейської конвенції. Так, Європейська конвенція з прав людини передбачає захист права на житло та забороняє свавільне втручання у це право. відповідність критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції Сім`я відповідачів складається з малолітньої дитини, місце проживання якої є спірна квартира, іншим житлом сім`я не забезпечена.

Таким чином, суд вірно виснував, що виселення відповідачів із службового житла без надання їм іншого житлового приміщення не ґрунтується на вимогах закону. Таке виселення буде непропорційним заходом втручання у право відповідачів на житло. Відповідно до вимог статті 125 ЖК України відповідачі не можуть були виселені зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, позивач не запропонував інше жиле приміщення для відповідачів, куди б вони могли бути переселені, службова квартира є єдиним житлом сторони, доказів про наявність іншого житла, суду не надано.

За змістом наведених норм, зазначені у статті 125 ЖК України, особи можуть бути виселеними виключно за умови надання іншого жилого приміщення, яке повинно знаходитись у межах того ж населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі "McCann v. the United Kingdom", заява № 19009/04, пункт 50).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Загальний висновок суду

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 8 серпня 2025р.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

С. М. Єгорова