Справа № 135/1053/25
Провадження № 2-др/135/9/25
УХВАЛА

Іменем України

19.08.2025 м.Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши в м.Ладижин Вінницької області заяву представника стягувача адвоката Анісімової А.М. про винесення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.08.2025 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітню дитину ОСОБА_3 аліменти в розмірі однієї чверті всіх видів його заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.07.2025 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 302,8 грн судового збору.

12.08.2025 на адресу суду від представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Анісімової А.М. надійшла заява про винесення додаткового рішення щодо судових витрат, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн

Заяву обґрунтовано тим, що при винесенні судового наказу судом не вирішено питання про судові витрати, а саме про витрати на професійну правничу допомогу.

Дослідивши зміст заяви суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до норм ст. 12, ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в якій вона просила видати наказ саме про стягнення аліментів, інших вимог ОСОБА_1 заявлено не було.

До заяви також було додано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

На підтвердження таких витрат до матеріалів заяви додано договір про надання професійної правничої допомоги №17/07-1 від 17.07-1, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Анісімовою А.М., акт виконаних робіт від 17.07.2025 на суму 3000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру №17/07-1 від 17.07.2025 на суму 3000 грн.

Вважаючи, що наявні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу в наказному провадженні, ОСОБА_1 звернулась із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

При цьому підлягає врахуванню, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер.

Стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. у межах розгляду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, зважаючи на невелику складність справи, на переконання суду не може вважатись безспірною.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, зокрема, згідно з пунктом 3 частини першої цієї статті визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу закріплені у ст. 163 ЦПК України, що включають подання документу про сплату судового збору.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, за ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, на відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається ЗУ «Про судовий збір», розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень ст. 137 ЦПК України вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Відтак, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, в якій прийнято оскаржуване рішення, розглянута в порядку наказного провадження. При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч. ч. 3, 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 167 ЦПК України розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких витрат.

З огляду на викладене відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження. У справах наказного провадження витрати на правничу допомогу не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18 щодо можливості відшкодування витрат на правничу допомогу у справах позовного провадження.

Отже, Розділ II ЦПК України, яким урегульовано порядок розгляду справ наказного провадження, не містить положень, які б передбачали можливість розподілу витрат на правничу допомогу.

При цьому, у справах за заявами про видачу судового наказу про стягнення аліментів боржник позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про скасування судового наказу на підставі ч. 1 ст. 170 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому гл. 3 розділу V цього Кодексу.

Тобто, процесуальної можливості будь-яким чином оспорити заявлену до стягнення суму витрат на правничу допомогу у боржника немає.

На підставі викладеного, з урахуванням конкретних обставин даної цивільної справи, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено можливість ухвалення додаткового рішення в наказному провадженні, а тому заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 44, 133, 141, 142, 258, 260, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника стягувача адвоката Анісімової А.М. про винесення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя