Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2899/24 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 71 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/2899/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання батьківства та встановлення способу участі батька у вихованні дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через адвоката Жмуцького Миколу Володимировича,

на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 12 серпня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Драча Ю.І. в м Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Янчука Максима Олександровича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив: визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька, внесені в порядку частини першої ст.135 СК України; внести до актового запису про народження ОСОБА_3 відомості про батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 »; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому ( ОСОБА_1 ) перешкоди у вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6 , визначивши перелічені способи його ( ОСОБА_1 ) участі у спілкуванні та вихованні сина.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 2021 року по 2023 рік сторони мали стосунки та у них народився син ОСОБА_3 . На момент народження дитини сторони в шлюбі не перебували, а тому в актовому записі про народження дитини запис про батька зроблений за вказівкою матері на підставі частини першої ст.135 СК України. Наразі між сторонами існує спір. Відповідач відмовляється надати документи про народження дитини та не дозволяє бачитися з сином. Для вирішення спору необхідно у судовому порядку визнати його ( ОСОБА_1 ) батьківство відносно дитини, а також встановити спосіб його ( ОСОБА_1 ) участі у вихованні дитини.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 12 серпня 2024 року клопотання представника позивача про призначення судової біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК задоволено. Призначена у справі судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проведення судової біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз: м.Київ, вул.Докучаєвська,4. Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_7 на вимогу експерта з`явитися до Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз м.Київ, вул.Докучаєвська,4, для проведення судової біологічної експертизи.

Відповідач ОСОБА_2 , не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через адвоката Жмуцького Миколу Володимировича подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу в частині доручення виконання експертизи експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про доручення виконання молекулярно-генетичної експертизи іншому експерту чи експертній установі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що по-перше, суд першої інстанції обрав експертну установу, запропоновану лише позивачем, хоча вона ( ОСОБА_2 ) заперечувала щодо доручення проведення експертизи цій установі і наполягала на виборі іншого експертного закладу. Позивач не надав доказів проведення такого виду експертиз цією установою. У вказаної експертної установи відсутній веб-сайт, а тому вона не має можливості перевірити наявність права у вказаної установи проводити судово-медичні експертизи та чи наявні у ній працівники з діючим свідоцтвом експерта. По-друге, суд не врахував, що експертна установа знаходиться у місті Києві, а вона має дитину, якій недавно виповнився один рік. В умовах воєнного стану та загрози ракетних ударів вона не має змоги разом із дитиною їхати до м.Києва. Візит до експертної установи з метою проведення експертизи може ставити під загрозу життя і здоров`я її та дитини. Вона не буде мати змоги здати біологічні зразки дитини в м.Києві, що може бути кваліфіковано судом, як ухилення від проведення експертизи з відповідними правовими наслідками згідно зі ст.109 ЦПК України, та буде призводити до затягування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Жмуцький М.В. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, - ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким призначити проведення експертизи іншій експертній установі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Янчук М.О. апеляційну скаргу не визнав та просить у її задоволенні відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.149-151). Відділ ДРАЦС у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) спрямував лист про розгляд справи без участі його представника. Орган опіки та піклування Житомирської міської ради клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовував та про причину неявки свого представника не повідомив. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Положеннями частин першої та другої ст.102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частиною першою ст.103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу в справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Під час призначення експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

За правилами частини першої ст.104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання - висновки експертизи. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.

Згідно роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.

Верховним Судом у постанові від 15 березня 2018 року в справі №642/6007/16 виснувано, що доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можна будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року в справі №478/690/18 зазначено, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Перелік суб`єктів судово-експертної діяльності визначається ст.7 Закону України «Про судову експертизу». Зокрема, судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Частина друга ст.7 Закону України «Про судову експертизу» передбачає вичерпний перелік державних спеціалізованих установ, що знаходяться у підпорядкуванні відповідних центральних органів виконавчої влади. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до вказаних вище положень норм матеріального права молекулярно-генетична експертиза, як одна з видів судово-медичних експертиз, повинна здійснюватися виключно державними спеціалізованими установами.

Київське міське клінічне бюро судово-медичних експертиз є бюджетною установою, що заснована на комунальній власності територіальної громади міста Києва і підпорядкована Головному управлінню охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради, а тому може здійснювати проведення судової біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК.

Доводи апеляційної скарги про не врахування думки учасників справи при визначенні експертної установи не є обов`язковими підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки експертиза, яку просить провести представник позивача, може здійснюватися виключно державними спеціалізованими установами.

Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на вік дитини, військовий стан та знаходження експертної установи у м.Києві ще не є самодостатнім для доручення виконання молекулярно-генетичної експертизи іншій експертній установі, оскільки, як вже зазначалося вище, експертиза може бути проведена виключно державною спеціалізованою установою.

Із огляду на викладене, суд першої інстанції розглянув питання про призначення експертизи з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала суду першої інстанції залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через адвоката Жмуцького Миколу Володимировича, залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: