Справа № 127/1120/25
Провадження № 2/127/138/25
УХВАЛА

04 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Гондарук В. В.,

розглянувши у підготовчому засіданні заяву позивача в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім.М.І. Пирогова про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області є вказана справа.

Позивач, звертаючись до суду, просив скасувати наказ від 18 грудня 2024 року №859/к/тр про його звільнення з посади директора Університетської клініки на підставі п.1 ст.41 КЗпП України та поновити його на роботі, скасувати наказ від 18 грудня 2024 року №860/к/тр про його звільнення з посади лікаря-анестезіолога анестезіологічної групи хірургічного відділення Університетської клініки та поновити його на цій посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн.

01 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач, крім вказаних вище вимог, просить також визнати незаконним та скасувати наказ №373к/тр від 04 червня 2025 року, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за посадою директора університетської клініки, який розраховувати в розмірі 3 273,71 грн в день, а також суму індексації, та за посадою лікаря-анестезіолога в розмірі 418,26 грн, а також суму індексації, розраховані на основі офіційних індексів споживчих цін на момент винесення рішення.

В підготовчому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали заяву про збільшення позовних вимог, просили її прийняти до розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_3 не заперечував щодо прийняття цієї заяви.

Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши подану заяву, дійшов такого висновку.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ним випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року в справі N 922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підстави позову складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в межах конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Оскільки норма частини третьої статті 49 ЦПК України виключає можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені (первісні) позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Водночас під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц зробила висновок, зокрема, про те, що: «як збільшення або зменшення розміру позовних вимог потрібно розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви».

Як слідує з позовної заяви позивач, звертаючись до суду, просив скасувати накази Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №859/к/тр від 18 грудня 2024 року та №860/к/тр від 18 грудня 2024 року, поновити його на роботі як на посаді директора університетської клініки, так і на посаді лікаря-анестезіолога, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду.

Наразі, звертаючись до суду із заявою іменованою як зменшення/ збільшення розміру позовних вимог, позивач доповнює позовні вимоги вимогою про визнання незаконним та скасування наказу від 04 червня 2025 року №373к/тр, а також просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за посадою директора університетської клініки та лікаря-анестезіолога, а також суми індексації по ним, розраховані на основі офіційних індексів споживчих цін на момент винесення рішення.

Здійснивши оцінку змісту заяви позивача в сукупності зі змістом раніше поданого ним позову, суд дійшов такого висновку.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також індексації, то такі вимогу суд розцінює як уточнення розміру середнього заробітку з урахуванням проведення позивачем розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу по посадам директора університетської клініки та лікаря-анестезіолога з урахуванням індексації.

Що ж до доповнення позовних вимог вимогою про визнання незаконним та скасування наказу від 04 червня 2025 року №373к/тр «Про зміну дати та підстави звільнення ОСОБА_1 »» то, як слідує з його змісту, цим наказом було скасовано наказ №859/к/тр від 18 грудня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 , внесено зміни до наказу №888/к/тр від 27 грудня 2024 року та звільнено ОСОБА_1 відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, внесено зміни до наказу №860/к/тр від 18 грудня 2024 року щодо дати звільнення ОСОБА_1 . Тобто це є нова вимога.

Як вказувалося доповнення позовних вимог новими вимогами немайнового характеру відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Тобто, доповнивши позовні вимоги новими вимогами, позивач змінив предмет позову. Відповідно подана позивачем заява не є заявою про збільшення позовних вимог, а з заявою про зміну предмету позову позивач не звертався.

При цьому слід зазначити, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, однак при збереженні підстав позову.

Наразі позивач наводить нові обставини на обґрунтування нових вимог (фактичні підстави), тобто в цій частині одночасно змінює і предмет, і підстави позову.

Заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена окрема матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі № 910/18389/20 та від 10 листопада 2021 року в справі № 916/1988/20.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що заява позивача іменована як «збільшення/ зменшення позовних вимог» не відповідає вимогам ст.49 ЦПК України, оскільки за своїм змістом не є збільшенням позовних вимог. Позивач доповненими вимогами змінює не тільки предмет, але й підстави позову, а тому її слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які позивач має право реалізувати у відповідності з ЦПК України, а тому в її прийняті слід відмовити.

Керуючись ст.49, 51, 53, 189, 196-198, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити позивачу ОСОБА_1 в прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу №373к/тр від 04 червня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 08.08.2025.

Суддя: