ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5719/25 Справа № 185/5263/24 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпровської області від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ДАЯР про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ ДАЯР про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що він отримав на свою адресу рахунок повідомлення за комунальні послуги за січень 2024 року, де зазначено про вимогу сплати на рахунок ТОВ ДАЯР кошти в сумі 2205 грн. 04 коп. 19 лютого 2024 року він в електронній формі надіслав на електронну пошту відповідача запит на інформацію та заяву. 29 лютого 2024 року позивач відповіді на запит не отримав, прибув на особистий прийом до керівника ТОВ ДАЯР, повторно у письмовій формі надав запит на отримання інформації, однак відповіді ні в усній ні в письмовій формі не отримав. Позивач вказує, 06 березня 2024 року на його на адресу надійшла відповідь, де відповідач повідомив, що за адресою місця проживання позивача надаються послуги з управління побутовими відходами (вивезення побутових відходів) з 27 січня 2020 року на 2 осіб, станом на 01 лютого 2024 року має місце заборгованість у розмірі 2205 грн. 24 коп. Позивач зазначає, що по всій протяжності вулиці Хижняка, в м. Павлограді Дніпропетровської області знаходиться гідро-технічна споруда: насипна захисна дамба висотою приблизно 1,5-2,5 метра для захисту від затоплення м.Павлограда Дніпропетровської області. Вказана споруда унеможливлює проїзд транспортних засобів спеціального призначення з метою збирання відходів. Оскільки спеціальний транспорт не може проїхати на їхню вулицю, то мешканці повинні самотужки виносити сміття на сусідню вулицю. Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однакові для всіх споживачів, натомість умови вивозу сміття для мешканців з його вулиці відрізняються від умов інших мешканців приватного сектору. Отже умови договору з урахуванням п. 6 ст. 633 ЦК України є нікчемними. Позивач заперечує дійсність і чинність одностороннього правочину ТОВ ДАЯР у зв`язку з відсутністю надання послуги, неврахуванням волі позивача щодо вільного волевиявлення в правовідносинах між позивачем та відповідачем, прямим порушенням норм Конституції щодо обов`язковості для позивача укладення публічного договору. Омана при вчиненні правочину зі сторони відповідача має місце через навмисне замовчування відповідачем свою обізнаності про фактичне ненадання послуг. Позивач зазначає, на підставі ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона яка застосувала обман зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду. Оскільки відповідачем була вчинена протиправна бездіяльність і протиправні дії при наданні відповіді на запит, а саме ненадання інформації про спосіб розрахунку боргу, надання недостовірної інформації про начебто надання послуги із вивозу сміття, несвоєчасне надання інформації, вважає, що з відповідача повинна бути стягнута моральна шкода в порядку визначеному Закону України Про доступ до публічної інформації. Вважає, що в результаті неправомірних, незаконних, безпідставних дій відповідача з вимогою виконати оплату послуги яка не надається позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилася у погіршенні стану здоров`я, загострення хронічних захворювань, тривалих страждань та переживань що потребувало від позивача додаткових матеріальних і моральних зусиль для перебудови в організації свого життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 30 000 грн. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд прийняти висновок у рішенні суду, що ТОВ ДАЯР порушило цивільні права та інтереси ОСОБА_1 з причини (внаслідок) протиправних (незаконних) дій у частині вчинення ТОВ ДАЯР одностороннього правочину з оманом, а саме діяння вимоги ТОВ ДАЯР, що тривалий час спрямовані на виконання оплати коштів за ненадану по факту послугу з управління побутовими відходами у відповідності до законодавчих вимог ч. 2 ст. 633 ЦК України, та пункту 11 Постанови КМУ № 835 від 08 серпня 2023 року Про затвердження Правил надання послуги з управління побутовими відходами та типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами по відношенню до ОСОБА_1 і членів його сім`ї, а також до всіх мешканців, що проживають по АДРЕСА_1 ; у відповідності до положення ч. 1 ст. 230 ЦК України визнати вищеназваний односторонній правочин недійсним; у відповідності положенням ч. 2 ст. 230 ЦК України та ч. 2 ст. 24 Закону України Про доступ до публічної інформації зобов`язати ТОВ ДАЯР відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 в сумі 30 000 грн.; кошти в розмірі 30 000 грн. (відшкодування моральної шкоди) зобов`язати ТОВ ДАЯР перерахувати за реквізитами вказаними позивачем.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпровської області від 06 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ ДАЯР про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду від 06 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставину справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ ДАЯР просить рішення суду від 06 березня 2025 року залишити без змін, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17; від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц ; від 11 вересня2019 року у справі № 487/10132/14-ц; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

У справі встановлено, рішенням Павлоградської міської ради від 21 червня 2016 року №282-8/VII затверджено результати конкурсу з визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів за лотами: лот №2 ТОВ ДАЯР визнано виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території м. Павлограда (житлові будинки приватного сектору) (т.1 а.с.238, 239).

Рішенням Павлоградської міської ради від 19 травня 2021 року № 421 затверджено протокол № 5 від 17 травня 2021 року засідання конкурсної комісії з визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів на території м. Павлограда. Визнано переможцем конкурсу: лот №2 виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території м.Павлограда Дніпропетровської області (житлові будинки приватного сектору) ТОВ ДАЯР - строком на 5 років (т.1 а.с.240, 241).

Рішенням Павлоградської міської ради № 971 від 28 вересня 2022 року викладені в новій редакції Норми надання послуг з вивезення побутових відходів на території м.Павлограда на 2021-2026 роки (т.1 а.с.242, 243, 244).

Публічна оферта до Публічного договору про надання послуг з управління побутовими відходами та текст Публічного договору про надання послуг з управління побутовими відходами розміщені на сайті Павлоградський комунальний портал https://comuslugi.info.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

02 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 отримав за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , рахунок-повідомлення про сплату комунальних послуг за січень 2024 року на рахунок відповідача ТОВ ДАЯР у сумі 2 205 грн. 24 коп. (т.1 а.с.36)

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, 19 лютого 2024 року він надіслав на електронну пошту ТОВ ДАЯР запит про отримання інформації щодо підстав виникнення правовідносин між ним та ТОВ ДАЯР, підстав нарахування 2 205 грн. 24 коп. за комунальні послуги та з`ясування способу, яким ТОВ ДАЯР здійснює збирання та вивезення побутових відходів по вул. Хижняка в м. Павлограді Дніпропетровської області (т.1 а.с.40).

Позивач стверджує, відповіді він не отримав і 29 лютого 2024 року з`явився на особистий прийом до директора ТОВ ДАЯР та подав повторний запит (т.1 а.с.38).

На запит позивача від 19 лютого 2024 року, який було отримано відповідачем 29 лютого 2024 року, ТОВ ДАЯР надало відповідь за вих. № 01 від 04 березня 2024 року, де повідомило що ТОВ ДАЯР є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території м. Павлограда, де діє публічний договір на вивезення побутових відходів опублікований в ЗМІ та Інтернеті. Запропоновано позивачу, у разі якщо він бажає укласти договір про надання послуги з управління побутовими відходами в паперовому вигляді звернутися до ТОВ ДАЯР. Повідомлено що за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Хижняка, 23 надається послуга з вивезення побутових відходів на двох зареєстрованих осіб. Проте за весь період проживання позивачем не здійснено оплату комунальних послуг з вивезення побутових відходів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 2 205 грн. 24 коп. (т.1 а.с.130-132).

У судовому засіданні у суді першої інстанції представник відповідача пояснив, що з позовом до ОСОБА_1 про стягнення оплати комунальних послуг ТОВ ДАЯР до суду не зверталося.

Слід зазначити, будь-яких доказів порушення ТОВ ДАЯР цивільних прав та інтересів ОСОБА_1 з причини (внаслідок) протиправних (незаконних) дій у частині вчинення ТОВ ДАЯР одностороннього правочину з оманою, а саме - вимоги ТОВ ДАЯР, що тривалий час спрямовані на виконання оплати коштів за ненадану по факту послугу з управління побутовими відходами у відповідності до законодавчих вимог ч. 2 ст. 633 ЦК України, та пункту 11 Постанови КМУ № 835 від 08 серпня 2023 року Про затвердження Правил надання послуги з управління побутовими відходами та типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами позивачем суду не надано.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 , за недоведеністю.

Стосовно позовних вимог про визнання у відповідності до положення ч. 1 ст. 230 ЦК України вищеназваного одностороннього правочину недійсним слід зазначити наступне.

Звернувшись до суду із вказаною позовною вимогою, позивач ОСОБА_1 не зазначив, який саме односторонній правочин він просить визнати недійсним.

Враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач фактично оспорює Публічний договір про надання послуг з управління побутовими відходами.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Разом з тим, згідно зі статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Таким чином, договір про надання послуг з управління побутовими відходами є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Договір про надання послуг з управління побутовими відходами містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Управління побутовими відходами є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України Про житлово-комунальні послуги.

Цим законом зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічні приписи встановлені пунктами 1, 5 ст. 7 Закон України Про житлово-комунальні послуги згідно з якими індивідуальний споживач зобов`язаний, крім іншого, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Такі положення Закону України Про житлово-комунальні послуги свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання.

Згідно з пунктом б частини першої статті 15 Закону України Про відходи громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.

У частинах другій та третій статті 35-1 Закону України Про відходи передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.

Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У справі встановлено, виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території міста Павлограда Дніпропетровської області (житлові будинки приватного сектору) в тому числі і по вул. Хижняка є ТОВ ДАЯР.

Також встановлено, що із скаргами на ненадання послуг або неналежне виконання послуг з вивезення побутових відходів позивач до ТОВ ДАЯР не звертався.

Слід зазначити, позивач просить суд визнати односторонній правочин недійсним з підстав викладених у частині 1 статті 230 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 ЦК України).

Позивач зазначав, що оманою у даному правочині є навмисні, шахрайські свідомо-оманної дії вимоги ТОВ ДАЯР спрямовані на набуття цивільних обов`язків для ОСОБА_1 по сплаті коштів за ненадану по факту послугу з управління побутовими відходами.

Однак належних доказів на підтвердження ненадання послуги з управління побутовими відходами позивачу за адресою: буд. АДРЕСА_1 суду надано не було.

Відповідачем було надано суду інформацію щодо мешканців АДРЕСА_1 , які сплачують і відповідно користуються послугою з управління побутовими відходами (т.1 а.с.245).

Також відповідачем було надано суду інформацію про спеціалізований транспорт ТОВ ДАЯР, який здійснює вивіз сміття (т.1 а.с.246).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що ТОВ ДАЯР навмисно ввело позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, у зв`язку з чим вимога щодо визнання одностороннього договору з підстав викладених у ч. 2 ст. 230 ЦК України, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача у відповідності положенням ч. 2 ст. 230 ЦК України та ч. 2 ст. 24 Закону України Про доступ до публічної інформації відшкодувати моральну шкоду в сумі 30 000 грн. та перерахувати вказані кошти за реквізитами зазначеними ним, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачем його прав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи викладене суд першої інстанції, повно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі позивача на доведеність позовних вимог є необгрунтованими належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі, не відповідність рішення суду обставинам справи є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпровської області від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 12 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова