Справа № 510/475/25
Провадження 2/510/1364/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Мантуліної Ю.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.

Позивач та його представник з`явились у підготовче судове засідання, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач також з`явилась у підготовче судове засідання, визнала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи з`явилась у підготовче судове засідання, просила ухвалити рішення по справі з врахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 18 вересня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 114.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбних відносин у сторін народилась дитина ОСОБА_4 .

З часом, в сімейному житті у сторін стали відсутні спільні інтереси, з`явились діаметрально різні погляди на сімейне життя, вони перестали підтримувати подружні стосунки, проживають окремо один від одного. Шлюб носить суто формальний характер та подальше його збереження є неможливим оскільки суперечить волі та інтересам сторін. Сторони не бажають зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає.

Після фактичного припинення шлюбних відносин, малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 5129- від 16 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Житловий будинок належить на праві власності матері позивача - ОСОБА_5 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 404072378 від 16 листопада 2024 року.

28 березня 2025 року представниками служби по справам дітей було проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що гігієнічні умови в будинку відповідають нормі, для виховання та розвитку дитини створені відповідні умови (є окрема кімната, шафа для одягу, комод, парта для занять, окреме ліжко, передбачений куточок для розвитку та ігор, а також спортивний куточок).

Малолітня дитина ОСОБА_4 має декларацію з сімейним лікарем КНП «Ренійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ренійської міської ради. Згідно довідки сімейного лікаря № 4 від 16 січня 2025 року за останні два роки, коли дитина хворіє у сезонний період, до медичного закладу на прийом з дитиною частіше звертався батько, ніж мати. Стаціонарно догляд за дитиною здійснював батько, який більш за мати опікується здоров`ям дитини.

ОСОБА_4 навчається в Ренійському ліцеї № 1 Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області. Згідно довідки директора опорного закладу від 20 січня 2025 року, дитиною опікується батько.

Позивач працює у ПП «РеніЛіс» з 20 травня 2022 року. Згідно довідки про доходи № 08 від 14 січня 2025 року нарахована заробітна плата позивача за 2024 рік складає 236918 грн. 54 коп.

Позивач незнятої та непогашеної судимості не має (витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ВР-003692112). На обліку в психіатричному та наркологічному кабінеті Ренійської ОТГ Ізмаїльського району не значиться (довідки № 09 та № 10 від 14 січня 2025 року).

Дослідивши матеріали справи та надані документи, суд дійшов наступних висновків.

І. Згідно позовних вимог про розірвання шлюбу.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У відповідності до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалась остаточно, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу, обставини викладені у позовній заяві знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

ІІ. Згідно позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

На підставі ч. ч. 2-4 ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) наголошує на тому, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, що передбачено ч. 4 ст. 19 СК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 94 від 29 квітня 2025 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 » вважається доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку вищевказаному висновку, суд погоджується із доцільністю позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини..

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої обов`язки по вихованню її малолітньої дитини, а тому її поведінка розцінюється судом як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, знайшли своє належне підтвердження під час розгляду справи та відповідають чинному законодавству, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просив залишити судові витрати за ним, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 19, 23, 53, 58, 76, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 18 вересня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 114 - розірвати.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін