Справа № 442/2636/25 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С
Провадження № 22-ц/811/1925/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила на підставі статтей 16, 199-201 СК України стягувати з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення ним 23-річного віку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 12.10.2006 по 15.11.2013. Під час даного шлюбу у сторін народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часу розірвання шлюбу, а також ще до його фактичного припинення, відповідач не підтримував сина матеріально, позивач зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, а згодом з позовною заявою про збільшення розміру аліментів з 400 грн до 1200 грн, які стягувались до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до досягненням повноліття сином ОСОБА_4 . Вказує, що 01.09.2022 їх син вступив до КЗ ЛОР „Бориславський фаховий медичний коледж за спеціальністю 223 Медсестринство освітньо-професійної програми „лікувальна справа, та на даний час продовжує навчання (є студентом денного відділення 3-го курсу). Термін навчання до 30.06.2026. За таких обставин необхідно нести пов?язані з навчанням сина витрати: оплату на придбання навчальної літератури та канцтоварів, оплату проїзду по місту під час навчального тижня, щодня оплачувати проїзд додому у м. Стебник, а також інші необхідні пов?язані з цим витрати, включаючи придбання продуктів харчування, одягу, взуття, комп?ютерної техніки, засобів зв?язку тощо. Оскільки син навчається на стаціонарі і не має можливості влаштуватися на роботу, відповідно сам не може забезпечити собі належний рівень проживання та самостійно оплатити витрати, пов?язані з навчанням, відтак потребує матеріальної підтримки з боку батьків. Позивач наголошує, що їй самій важко нести всі витрати, в той же час, відповідач ОСОБА_1 аліментів нікому не сплачує, він неофіційно працевлаштований, а тому має можливість сплачувати аліменти, просила позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2025 року позов задоволено частково.

Вирішено:

стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 07.04.2025 до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Рішення допустити до негайного виконання в частині стягнення платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору в дохід спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду першої інстанції оскарживОСОБА_1 , подавши в червні 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку заявника, оскаржуване судове рішення є необгрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, та таким, що підлягає скасуванню.

Так, на думку заявника, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність в повнолітнього сина реальної потреби у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням. Звертає увагу на те, що син отримує підвищену стипендію у загальному розмірі 2 197 грн 05 коп, а не 1 510 грн як зазначено судом в рішенні суду.

Крім того, заявник не працює, заробітну плату та інших доходів не отримує.

Звертає увагу на розбіжність суми судового збору в мотивувальній частині з резолютивною частиною рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2013 по справі № 442/6094/13-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , укладений 12.10.2006 та зареєстрований Стебницькою міською радою Львівської області, актовий запис за №?85.

Під час даного шлюбу у сторін народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.11.2017 по справі № 442/1050/17 збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2012, та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки, виданої КЗ ЛОР „Бориславський фаховий медичний коледж від 04.03.2025 № 453, ОСОБА_3 є студентом денного відділення третього курсу за спеціальністю 223 Медсестринство освітньо-професійної програми „лікувальна справа, навчається за кошти Державного (регіонального) бюджету, період навчання: з 01.09.2022 30.06.2026.

З витягу з наказу КЗ ЛОР „Бориславський фаховий медичний коледж від 14.01.2025 № 1-с „Про призначення стипендії на ІІ півріччя 2024-2025 навчального року вбачається, що ОСОБА_3 призначено академічну стипендію за результатами успішності першого півріччя 2024-2025 року в сумі 1 510 грн з 01.01.2025 по 30.06.2025.

Звертаючись в суд з позовом, позивач просила стягувати з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 5 000, 00 грн, починаючи з дня подання позову і до досягнення ним 23-річного віку.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма та дев`ята статті 7 СК України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини перша та друга статті 141 СК України).

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Враховуючи, що син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на денній формі навчання, та не має змоги влаштуватись на роботу, а також потребує коштів на купівлю одягу, взуття, харчування, засобів гігієни, навчальних матеріалів і позивач одна не може забезпечити всіх потреб сина, а відповідач не має на утриманні інших осіб, є особою працездатного віку, розміщує оголошення з продажу автомобілів від свого імені, не надав доказів неможливості працевлаштування чи погіршення свого стану здоров`я, будучи офіційно не працевлаштованим сплачував аліменти на неповнолітнього сина і на даний час не надав доказів про неможливість сплати аліментів на повнолітню дитину, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанціїї, що аліменти, які підлягають до стягнення з відповідача на повнолітнього сина, який продовжує навчання, слід визначити в розмірі 3 000 грн щомісячно, оскільки з врахуванням його потреб такий розмір є мінімально достатнім для забезпечення ОСОБА_3 належних умов для життя та навчання в КЗ ЛОР «Бориславський фаховий медичний коледж».

На думку колегії суддів, саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку та відповідатиме інтересам повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання.

У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Судовий збір в резолютивній частині судового рішення обчислено відповідно до ставок судового збору, чинними у 2025 році. Щодо розбіжностей суми судового збору в мотивувальній частині, на які заявник звернув увагу в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів звертає увагу, що заявник вправі звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки.

Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2025 року.

Головуючий С. М. Копняк

Судді: С. М. Бойко

А. В. Ніткевич