Справа № 355/220/25
Провадження № 2/355/444/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року Баришівський районний суд Київської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Котенко Л.О.

представника позивача Сергієнко В.К.

прокурора Сови А. А.

Оксамита П.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду селища Баришівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою у якій просить стягнути на його користь з Державної казначейської Служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду в загальному розмірі 3 840 000,00 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 червня 2020 року стосовно нього було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000067 відомості за ознаками злочину передбаченого частиною першою ст.115 КК України за фактом умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_2

25 червня 2020 року йому було повідомлено про підозру, а саме про те, що він підозрюється у вбивстві .

25 червня 2020 року згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину його було затримано о 04 годині як особу, що підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

26 червня 2020 року ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 30 днів, з 25 червня 2020 року по 25 липня 2020 року без визначення розміру застави, при цьому утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

24 липня 2020 року ухвалою слідчого судді Березанського міського суду Київської області йому було продовжено строк тримання під вартою обраний судом раніше 26 червня 2020 року, строком на 30 діб, до 17 години30 хвилин 22 серпня 2020 року, при цьому утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізролятор».

21 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області в задоволенні клопотання слідчого, погодженого з прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього було відмовлено. Був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання строком до 00 годин 00 хвилин 26 вересня 2020 року. Під вартою він знаходився з 25 червня 2020 року по 21 серпня 2020 року, під цілодобовим домашнім арештом знаходився з 21 серпня 2020 року по 26 вересня 2020 року. Під слідством та судом він фактично перебував з 25 червня 2020 року по 19 червня 2024 року. Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року він був визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправдано в зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не подано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дане кримінальне правопорушення вчинене ним. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року вирок Бориспільського міськрайонного Київської області від 16 листопада 2023 року, щодо нього, яким його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України залишено без змін. Таким чином під слідством та судом він фактично перебував у 2020 році 6 місяців 5 днів, в 2021 році 12 місяців, в 2022 році 12 місяців, в 2023 році 12 місяців, в 2024 році 5 місяців 19 днів. Всього 47 місяців 24 днів, в тому числі під вартою 58 днів. На підставі викладеного він вважає, що має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. З урахуванням тривалості його перебування під слідством та судом протягом 47 місяців і 24 днів розмір завданої йому моральної шкоди не може бути меншим за 384000 гривень (48 місяців х 8000 гривень). Він вважає, що через незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури і суду він зазнав величезної моральної шкоди, яка значно перевищує мінімальний розмір моральної шкоди. Органами досудового слідства під керівництвом прокуратури, підкинули в будинок, де він проживає набої від нарізної зброї банківську картку загиблого ОСОБА_2 , талон біохімічного дослідження крові його дружини ОСОБА_3 , сфальсифікувавши інші «речові докази»-зробили його в очах суспільства умисним вбивцею. У вчиненні особливо тяжкого злочину його протягом майже 48 місяців підозрювали та обвинувачували. Прокурор в суді першої інстанції просив позбавити його волі на 12 років, а в апеляційному суді прикладав великих зусиль, для того щоб скасувати законний виправдувальний вирок суду першої інстанції. Від нього відвернулися сусіди, рідні, друзі, він живе в фактичній ізоляції. Він знаходиться в стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мав можливості вести звичайний спосіб життя. В нього погіршились відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватися перед своєю співмешканкою та дітьми, вітчимом, друзями, знайомими, сусідами, що він не заподіював смерті ОСОБА_2 , що принизило його честь, гідність. Перебуваючи під вартою та домашнім арештом цілодобово він втратив підсобне господарство, яке приносило йому заробіток, на який він утримував сім`ю.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, передав свої повноваження представнику адвокату Сергієнко В.К..

Представник позивача Сергієнко В.К. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав послався на вище означені обставини.

Представник Державної казначейської служби України Жилін О.Ф. до судового засідання не з`явився, однак повідомив суд про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнає просить у задоволенні відмовити.

З відзиву який був наданий стосовно позовної заяви слід, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі,обґрунтував тим, що казначейська служба України є неналежним відповідачем і не в змозі використати зазначені права учасника судового процесу, оскільки згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких з суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно цього послався на рішення Конституційного суду України від 03 жовтня 2001 року №12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, де вказано «Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні». Казначейська служба діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених зокрема Положеннями про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 15 квітня 2015 року №215. Казнгачейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало. Позивач знаходився у правовідносинах із Київською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Київської області, саме внаслідок дій зазначених державних органів виникла підстава для звернення позивача до суду для відновлення його порушених прав. Відповідно до п.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» слід, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеному в абзаці 9 ст.7 цього Закону. Абзац 9 ст.7 Закону встановлено розмір 1600 гривень. Не зрозуміло з яких підстав позивачем нараховано 3840000 гривень моральної шкоди. Вказаний розмір не є мінімальним розміром відшкодування моральної шкоди, що встановлений Законом, а значно більший від гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди. Виходячи з приписів законодавства про відшкодуванню шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Позивачем не було доведено фактів заподіяння йому такої шкоди, протиправності дій відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та виною останнього в її заподіянні. Слід вважати, що позивачем не наведено аргументних доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами досудового слідства фізичного чи психічного впливу на позивача в ході досудового розслідування чи судового розгляду кримінального провадження, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Позивачем не надано доказу на підтвердження протиправності поведінки працівників органів досудового слідства під час застосування до нього запобіжного заходу, здійснення інших процесуальних дій, які б обмежували його права тощо. Дії представників досудового слідства не законними не оскаржувались та не визнавались протиправними. Здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінального провадження відноситься до безпосередніх повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди чи збільшення її розміру, порівняно з передбаченим ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».(а.с.59-71)

Представники прокуратури Сова А.А. та Оксамит П.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні своєї думки послались на відзив заступника керівника Київської обласної прокуратури Ігоря Грабець, який просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_1 оскільки вимоги його необґрунтовані та не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами Київської обласної прокуратури фізичного чи психічного впливу на позивача в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Кримінальним процесуальним законом передбачена можливість обмеження прав громадян з метою досягнення завдань кримінального провадження, у свою чергу кримінально-процесуальна діяльність прокурора зумовлена завданнями кримінального провадження та покладеними на нього кримінальним процесуальним законодавством обов`язками, яка здійснюється у порядку та на підставі, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, яким допускається встановлене ним обмеження прав громадян. Здійснення процесуальних дій органом досудового розслідування й суду в межах та порядку, передбаченому КПК України для досягнення завдань кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, з чітким та безумовним дотриманням загальних засад кримінального провадження передбаченого ст.7 КПК України, не може саме по собі заподіювати моральні страждання особі, стосовно якої вони здійснюються без доведення такою особою складу заподіяного правопорушення та всіх його елементів. Позивачем не надано доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування, прокуратури у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду. Також зазначене не підтверджується і жодним судовим рішенням щодо визнання незаконними дій та рішень органів прокуратури. В ході досудового розслідування кримінального провадження органи прокуратури діяли згідно вимог Кримінального процесуального кодексу України, оскільки будь-які рішення чи дії Київської обласної прокуратури щодо ОСОБА_1 незаконними в судовому порядку не визнавались і не оскаржувались учасниками кримінального провадження, а ухвалення виправдувального вироку у кримінальному проваджені, не може безумовно свідчить про незаконність дій органів прокуратури, які відповідали вимогам ,передбаченим нормами ст.ст.9,11,12,132,177,178 КПК України. Не заслуговує уваги суду доводи позивача, про те, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством та судом спричинило моральні страждання, проведення у нього обшуку та втручання в його особисте життя, приниження його честі, гідності і ділової репутації, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Водночас, постановлення відносно позивача виправдувального вироку не є свідченням протиправності поведінки органу досудового розслідування та прокуратури, а необхідність захисту від обвинувачення не носить об`єктивного характеру. Крім того, якої шкоди позивач зазнав та в чому вона полягала останній не навів. Більше того позивачем, не наведено наскільки істотно був змінений звичний ритм його життя, та як було змінено життя сім`ї тощо. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та до моменту винесення виправдувального вироку. Розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, у розмірі 3 840 000 гривень навіть за умови доведення факту її заподіяння позивачу не є співмірним реальному періоду перебування позивача під слідством та розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду цієї справи в суді, оскільки розмір компенсації моральної шкоди становив би 325 320 гривень. Визначений позивачем період перебування під слідством та судом з 25 червня 2020 року (з моменту повідомлення про підозру) по 19 червня 2024 року(постановлення ухвали судом апеляційної інстанції у кримінальному провадженні) є необґрунтований з огляду на те, що виправдувальний вирок, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ухвалено саме за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження від 24 червня 2020 року. Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що його обмежено в конституційних правах, однак не зазначає в яких саме. Позивачем не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження того, що мали місце протиправні дії чи бездіяльність Київської обласної прокуратури під час досудового розслідування чи судового розгляду у кримінальному провадженні, не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявність вини працівників органів прокуратури, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органів прокуратури і шкодою, не доведено належним і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідача, що відповідно до ст.81 КПК України є його процесуальним обов`язком. Відтак відсутність усіх складових цивільно-правової відповідальності є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. (а.с.105-116)

Стосовно відзивів сторін відповідача представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сергієнко В.К. були надані відповіді на відзиви в яких він просить задовольнити позовні вимоги позивача. Він вважає, що викладені у відзивах доводи є помилковими виходячи з наступного у постанові Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року по справі №200/8310/18(провадження №61-14033св20) зазначено, що «відповідно до ст.2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст.1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року№460/2011,центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба України(Казначейство України), яка зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету, належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 ст.2 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, тобто у даному випадку Державна казначейська служба України.

Позивач ОСОБА_1 фактично перебував під слідством з 25 червня 2020 року по 19 червня 2024 року, тобто в 2020 році 6 місяців 5 днів, в 2021році 12 місяців,2022 році 12 місяців, в 2023 році 12 місяців, в 2024 році 5 місяців 19 днів. Всього 47 місяців 24 днів, в тому числі під вартою 58 днів. Через незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури і суду позивач зазнав величезної моральної шкоди, яка виразилась в стражданнях, заподіяних йому внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зв`язків, вимушених змін в організації життя, порушенні конституційних прав та переживання через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, що негативно вплинуло на його здоров`я та сім`ю. Тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я таких, як гіпертонічна хвороба ІІ степені, яка потягла за собою швидку втомлюваність, пасивність, пригніченість, образливість, невпевненість у собі. Співмешканка позивача не витримала психологічного тиску на неї з боку співпрацівників поліції під час проведення багатьох обшуків та інших слідчих дій і в зв`язку з цим забравши чотирьох дітей виїхала на постійне проживання до своєї матері в Рівненську область та повертатись до позивача не бажає. Сім`я фактично розпалась Також виїхав на постійне проживання співмешканець покійної матері позивача- ОСОБА_4 , який протягом тривалого часу проживав разом з позивачем. Незаконне перебування позивача під вартою та цілодобовим домашнім арештом, він втратив власне підсобне господарство, яке приносило йому заробіток, на який він утримував свою сім`ю. Тому через брак коштів в зв`язку з цим він не має можливості допомогти своїх дітям, які на даний час перебувають разом з матір`ю в їхньої бабусі в Рівненської області, а тому він душевно страждає по цій причині. Моральне страждання позивача поглиблюється та мають довгостроковий характер ще й через те, що вбивство ОСОБА_2 та в подальшому і його дружини ОСОБА_3 по сьогоднішній день співробітниками поліції не розкрито, так як останній на початку проведення слідчих дій підкинули позивачу «речові докази»-направили досудове розслідування по хибному суду, що встановлено в вироку суду першої інстанції та в ухвалі апеляційного суду, та що призвело до негативних наслідків відносно позивача, про які зазначалось вище. В зв`язку з тим, що вбивця сім`ї ОСОБА_5 по сьогоднішній день не виявлений-позивач кожної хвилини чекає, що співробітники поліції знову прийдуть до домоволодіння, в якому він проживає з обшуком та знову підкинуть позивачу «речові докази» і як минулого разу затримають, а в подальшому арештують та помістять до слідчого ізолятора, як це було 25 червня 2020 року- метою «повісити» на позивача вбивство вже двох людей. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Моральні страждання позивача поглиблюються та мають довготривалий характер через те, що з його речей і знято арешт накладений ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року, але вони йому не повернуті-незважаючи на те, що він два рази звертався до відповідальних осіб. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачу відшкодовується в тому числі моральна шкода за рахунок коштів державного бюджету. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди-позивач виходив з розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час подання даного позову-8000,00 гривень. Загальний строк перебування під слідством позивача склав 48 місяців. Отже мінімальний розмір відшкодування позивачу моральної шкоди за перебування під слідством чи судом складає 384000 гривень. Враховуючи викладене , позивач вважає, що в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода в розмірі кратному 10-ти мінімальним розмірам заробітної плати визначеної законодавством за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом а саме 3 840 000 гривень.(а.с.130-134,136-139)

Копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000067 від 24 червня 2020 року з якого слід, що було внесено до реєстру факт кримінального правопорушення кваліфікованого за ознаками ч.1ст.115 КК України у зв`язку з виявленням трупа ОСОБА_2 1962 року народження із вогнепальним пораненням грудної клітини та вогнепальним пораненням голови, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15)

Копію повідомлення про підозру від 25 червня 2020 року ОСОБА_1 у скоєні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а саме і вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.(а.с.16-17)

Копію протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 25 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 .(а.с.18-20)

Копію ухвали слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 про обрання запобіжного заходу тримання під вартою строком на 30 днів до 25 липня 2020 року без визначення розміру застави.(а.с.21-22)

Копію ухвали від 24 липня 2020 року слідчого судді Березанського міського суду Київської області про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 до 22 серпня 2020 року.(а.с.23-26)

Копію ухвали від 21 серпня 2020 року слідчого судді Баришівського районного суду Київської області стосовно ОСОБА_1 про обрання запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту до 26 вересня 2020 року.(а.с.27)

Копію вироку від 14 листопада 2023 року Бориспільського міськрайонного суду Київської області стосовно якого ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченню, щодо вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправдано. (а.с.28-35)

Копію ухвали від 19 червня 2024 року Київського апеляційного суду стосовно ОСОБА_1 якою скарга прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури зі змінами та доповнення було залишено без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.(а.с.36-41)

Копію ухвали від 26 липня 2023 року слідчого судді Броварського міськрайонного суду київської області стосовно якої був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання позивача ОСОБА_1 (а.с.45)

Копію довідки від 10 липня 2020 року №459 сільського голови Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області, яка видана Яблунівською сільською радою Баришівського району Київської області про склад членів сім`ї позивача.(а.с.42)

Копію витягу №315 про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 29 жовтня 2024 року за адресою АДРЕСА_2 , де має реєстрацію позивач ОСОБА_1 (а.с.43)

Копію акту обстеження житлово-побутових умов №1254 від 15 листопада 2024 року з якого слід, що ОСОБА_1 за місцем своєї реєстрації проживає один.(а.с.44)

Копію заяви до старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному проваджені №0000067 про повернення мисливських гладкоствольних рушниць, а також інших речей вказаних у вироку на 14-15 сторінці.(а.с.46)

Копію листа від старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні-прокурор Баришівського відділу окружної прокуратури Миколи Сонька .(а.с.47)

Копію заяви до начальника ВП №1 Броварського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київської області про повернення мисливських гладкоствольних рушниць, а також речей вказаних у вироку на 14-15 сторінках.(а.с.48)

Копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 про стан здоров`я.(а.с.50-51)

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України слід, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України слід, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ст. 76 ЦПК України « Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і показаннями свідків.»

Відповідно до ст. 89 ЦПК України «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).»

Згідно зі ст. 56 Конституції України слід, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України слід, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як слід із ст.23 ЦК України, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1176 ЦК України слід, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Крім того відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

У частинах 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» слід, що відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», в якому судам роз`яснено, що в тих випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена на час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02.12.2015.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є - Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади.

Отже, органом у цій справі є відповідач. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим постановою КМУ від 21 грудня 2005 року № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою.

Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", провадиться за рахунок коштів Державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У даному випадку стягнення моральної шкоди провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов`язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 13 Конвенції з прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно, за приписами п.5 ст. 5 Конвенції з прав людини та основоположних свобод слід, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 ст.5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх справах.

Аналізуючи вищезазначені обставини та застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права суд прийшов до висновку про захист порушеного права позивача саме в обраний ним спосіб, з врахуванням правових підстав, визначених ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За таких обставин позивач має право на відшкодування моральної шкоди в силу положень пункту 2 статті 2, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в межах гарантованого мінімального розміру, визначеного законом.

Суд вважає недоведеним заявлені позовні вимоги у більшому розмірі, ніж передбачено ст. 13 Закону, виходячи з наступного.

У судовому засіданні представник позивача обґрунтовував більший розмір моральної шкоди, ніж передбачено Законом наявністю моральних страждань.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 47 місяців 24 днів перебував під слідством, з них майже 58 днів знаходився під вартою був позбавлений волі. При цьому, під час тривалої нервово напруги призвело до появи негативних змін у стані його здоров`я гіпертонічна хвороба ІІ степені.

Перебуваючи під слідством протягом 47 місяців до позивача було незаконно застосовано у якості запобіжного заходу тримання під вартою та цілодобовий домашній арешт, він втратив сім`ю, господарство з якого існував та утримував свою сім`ю, був позбавлений права розпорядження своїм майном, що руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих зв`язків.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року (на час вирішення справи судом) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 8 000 гривень.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наведених вище фактів, а також враховує: що мінімальний розмір моральної шкоди у даному випадку складає 377920 гривень (47 місяців 24 дні х 8000 грн. мінімальної заробітної плати на час розгляду справи), однак приймаючи до уваги надзвичайно свавільне і цинічне порушення прав людини, що полягало у тривале досудове слідство із застосуванням запобіжних заходів, позбавлення волі, цілодобового домашнього арешту, накладенням арешту на майно, проведення обшуку на території будівлі та в будинку в подальшому виправдання щодо вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, зважаючи також на покази позивача під час розгляду кримінальної справи у судових засідань де він вини не визнавав, але відчував приниження і зневагу з боку оточуючих, втратив довіру до правоохоронних органів держави, виходячи з принципу співмірності, суд вважає, що справедливою сатисфакцією є сплата на користь позивача моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень.

Суд вважає, що у відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести свої вимоги за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57, 59 ЦПК України, щодо розміру спричиненої моральної шкоди в сумі 3 840 000 гривень, однак клопотання про на призначення експертизи для визначення розміру шкоди, даним правом не скористався. З таких підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,10,12, 13,81,89,141, 229, 263-265, 293 ЦПК України, ст.ст. 16,23,170,176,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду»

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок.

В частині стягнення 3 440 000 (три мільйона чотириста сорок тисяч) гривень 00 копійок, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30- днів до .Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського

районного суду С. І. Чехов