Справа № 349/898/25
Провадження № 2/349/453/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 серпня 2025 року м.Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначено, що 30 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачкою ОСОБА_1 в електронній формі шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором укладений кредитний договір №214307246, за яким відповідачка отримала кошти в розмірі 8 250,00 грн. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору.

28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало ТОВ "Таліон плюс" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. У подальшому до Договору факторингу укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу. На виконання цього договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ "Таліон плюс" було підписано реєстр прав вимоги №136 від 01 червня 2021 року за яким до нього перейшло право вимоги за кредитним договором №214307246, боржником у якому є ОСОБА_1

05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон плюс" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" укладено договір факторингу №05/0820-01. За цим договором до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №214307246.

04 червня 2025 року між ТОВ "Онлайн фінанс" та ТОВ "Юніт капітал" укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ "Онлайн фінанс" передало ТОВ "Юніт капітал" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №214307246 боржником у якому є відповідачка по справі.

Позивач зазначив, що загальний розмір заборгованості по поверненню коштів та сплаті відсотків за їх користування за кредитним договором №№214307246 від 30 березня 2021, відповідно до розрахунку заборгованості становить 29 296,25 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8250,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 21 046,25 грн, яку просив стягнути з відповідачки на його користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Представник відповідачки адвокат Зачепіло З.Я. подала відзив на позовну заяву, в якому просила позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за тілом кредиту - 8250,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1509,90 грн. Витрати на правову допомогу вважає документально не підтвердженими, не співмірними з складністю справи.

За умовами кредитного договору №214307246 від 30 березня 2021 року кошти надавалися строком на 30 днів, позивачем відсотки нараховані позивачем поза межами строку кредитування. У відзиві представник відповідача навів власний розрахунок заборгованості за відсотками згідно кредитного договору за яким сума боргу становить 9759,90 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 8 250,00 грн., заборгованість за процентами - 9759,90 грн..

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з ініціативи суду розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні з викликом сторін, за клопотанням позивача витребувано додаткові докази, а саме з АТ КБ "Приват Банк" банківську інформацію щодо отримання ОСОБА_1 платіжної картки, про зарахування на карту 30 березня 2021 року коштів у сумі 8 500,00 грн.

У судове засіданні представник позивача ТОВ "Юніт Капітал" адвокат Тараненко А.І. не прибув. У позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі.

Відповідачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Участь у судових засіданнях є правом, а не обов`язком сторін по справі.

Судом встановлено такі обставини справи.

30 березня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №.

Договір укладено в електронному вигляді шляхом його підписання позичальником електронним підписом.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2 Договору кредит надається в сумі 8250,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.

За п.1.3 цього договору строк дисконтного періоду, визначений у п.1.2 може бути продовжено позичальником за первних умов.

За користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальний зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, як інараховуються наступним чином - за період дисконтного періоду 0,61% від суми кредиту за кожен день користування; у випадку користування кредитом з бок упозичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку, визначеному п.1.3 Договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 грн. процентів річних, що становить 1,7 процентів в день від суми кредиту за кожен день користуванн (п.1.4 Договору).

Відповідно до п.4.3. договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання у розмірі, визначеного в п.1.7.2. цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

30 березня 2021 року кошти в розмірі 8250,00 грн були перераховані на платіжну карту № НОМЕР_1 , що підтверджується випискою за договором №б/н за період з 30 березня 2021 року по 04 квітня 2021 року, наданою АК КБ "Приват Банк". Ця обставина також не заперечується відповідачкою по справі ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №214307246 від 30 березня 2021 року, сформованого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" станом на 01 червня 2021 року за ОСОБА_1 рахувалася заборгованість за тілом кредиту - 8250,00 грн, за відсотками - 10 469,25 грн .

28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і ТОВ "Таліон плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01, 28 листопада 2018 року додаткова угода №19, 31 грудня 2020 року додаткова угода №26 , 31 грудня 2022 року додаткова угода №31, 31 грудня 2013 року додаткова угода №32 до цього договору факторину за якими клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників.

На підставі акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу ТОВ"Манівео швидка фінансова допомога" передало, а фактор ТОВ "Таліон плюс" прийняло реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора перейшли права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників щодо заборгованостей.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до цього договору факторингу за боржником ОСОБА_1 рахувалася заборгованість за договором №214307246 від 30 березня 2021 року на загальну суму 18 719,24 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 8250,00 грн, за відсотками - 10 469,25 грн., сума фінансування 3300,00 грн.

У подальшому 05 серпня 2020 рок уміж ТОВ "Таліон плюс" і ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладений договір факторингу №05/0820-01, згідно п.2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників. 03 серпня 2021 року і 30 грудня 2022 року до цього договору укладено додаткові угоди за якими строк дії цього договору прродовжений до 30 грудня 2024 року.

На підставі актів прийому-передачі реєстру заборгованостей за цим договором факторингу клієнт ТОВ "Таліон плюс" передало, а фактор ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" прийняло реєстр заборгованостей, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників щодо заборгованостей.

Відповідно до реєстру заборгованостей на виконання договору факторингу підписали реєстр, за яким за боржником ОСОБА_1 рахувалася заборгованість за договором №214307246 від 30 березня 2021 року на загальну суму 29 296,25 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 8250,00 грн, за відсотками - 21046,25 грн.

За розрахунком ТОВ "Таліон плюс" на 31 серпня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №214307246 від 30 березня 2021 року становила 29 296,25 з яких 8250,00 заборгованість за тілом кредиту, 21 046,25 грн. заборговнаість за відсотками.

04 червня 2025 року на підставі договору факторингу №04/06/25-Ю, укладеного між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" і ТОВ "Юніт Капітал", реєстру боржників до цього договору до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 29 296,25 грн. З яких заборгованість за тілом кредиту - 8250,00 грн, за відсотками - 21046,25 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.1,2 та ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст.1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 26, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між первісним кредитором ТОВ"Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 правовідносин у зв`язку з укладенням споживчого кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, який вважається укладеним у письмовій формі, а також наявності зі сторони відповідача невиконаних зобов`язань щодо повернення тіла кредиту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За матеріалами справи встановлено, що відповідно до договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року допозивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 214307246 від 30 березня 2021 року.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Однак неповідомлення боржника про заміну кредитора не є підставою для відмови у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за договором позики то необхідно зазначити таке.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1-3 ст. 10561 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Відповідно до умов кредитного договору № кредит надається в сумі 8250,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.

Відповідно до п.4.3. договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання у розмірі, визначеного в п.1.7.2. цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання. Вона передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ключовим є те, що ці три проценти річних, або інший встановлений розмір, є платою за користування грошима кредитора протягом періоду прострочення. Вони компенсують кредитору втрату можливості використання власних коштів, які мали бути повернені вчасно. Тобто, ці проценти є своєрідною платою за час, протягом якого боржник продовжував користуватися коштами кредитора, незважаючи на настання строку виконання зобов`язання.

Отже, у цих правовідносинах строк кредитного договору визначається у 30 днів, оскільки інший строк не був узгоджений сторонами, бо певна подія, обумовлена договором, не настала позичальник не активував функцію продовження строку дисконтного періоду.

У цьому випадку дисконтний період договору співпав зі строком договору.

Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що сторони погодили, що встановлений в п.1.2 Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем Позичальника або шляхом активації Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитора функції продовження строку Дисконтного періоду.

Пунктом 1.4 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку, визначеного в пункті 1.2. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 222,65% річних, що становить 0,61 % від суми кредиту за кожний день користування ним.

Обчислення розміру процентів за користування кредитом, виходячи із визначеної у цьому пункті договору процентної ставки: 8250х0,61% х30=1509,90 грн.

Така ж процентна ставка та загальні витрати за кредитом в розмірі 9759,90 грн зазначені в паспорті споживчого кредиту продукту "СМАРТ" до договору №214307246 від 30 березня 2021 року.

Лише за умови продовження дисконтного періоду розмір процентів за користування кредитом обчислюється за пунктами 1.4.2 або 1.4.3, але ця подія не настала.

Тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 21 046,25 гривень, які були нараховані поза строком кредитування є помилковими.

За законом позивач не вправі нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом після закінченні строку дії договору, тобто після 30 квітня 2021 року.

Після закінчення строку кредитного договору позивач має право на стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором.

У пункті 4.3 договору визначено, що сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії кредитного договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі, визначеному в п.1.7.2. договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитором й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Такий розмір процентів як відповідальність за ст.625 ЦК України (за неправомірне користування кредитними коштами), визначений у п.1.7.2. договору.

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») .

Така правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 30.01.2025 р. у справі № 341/416/20.

Однак позивач у позовній заяві лише процитував положення частини 2 статті 625 ЦК України та пункту 1.7.2. договору та не просив про стягнення з відповідачки грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України та не навів такого розрахунку і такого розрахунку до матеріалів справи не додано.

Вимагаючи стягнення процентів за неправомірне користування кредитними коштами, позивач мав визначити період такого користування, застосувати відповідну процентну ставку, вивести суму процентів, яка мала стягуватися відповідно до статті 625 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитом у розмірі 9759,90 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

І Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позовна заява подана через систему "Електронний суд" та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір позивачем сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнта відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04 липня 2025 року №14893.

Позовні вимоги задоволено на 33,31% (9759,90 х100:29296,25). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 806,90 грн судового збору (2 422,40 грн х 33,31 % :100 %).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1,2 статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

"40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони".

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу надано суду такі документи: договір про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, укладений між адвокатським бюро "Тараненко та партнери" і ТОВ "Юніт Капітал", протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, додаткову угоду №9 до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7000,00 грн.

Враховуючи складність цієї справи, яка з врахуванням п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною справою, обсяг виконаних адвокатом робіт, заперечення сторони відповідача щодо такого розміру витрат, керуючись принципом співмірності та розумності судових витрат, суд зменшує витрати позивача на правничу допомогу до суми 5 000,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1665,50 грн судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, які розраховано в такий спосіб: 5 000,00 грн х 33,31 % : 100 %.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2472,40 грн судових витрат , з яких:1665,50 грн витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, 806,90 грн судового збору.

Керуючись ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" заборгованість за кредитним договором №214307246 від 30 березня 2021 року в розмірі 9759,90 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8250,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 1509,90 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення іншої частини відсотків за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" судові витрати в розмірі 2472,40 грн.. з яких 1665,50 грн витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, 806,90 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю"Юніт Капітал"», місцезнаходження: м. Київ, вул. Рогнідинська буд.4 літера А офіс 10, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 14 серпня 2025 року.

Суддя О.О.Гаврилюк