печерський районний суд міста києва
пр. № 2-3948/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2025 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Соколова О.М.,

при секретарі судових засідань - Колесник А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу 757/48442/24-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов вищевказаний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2024 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами.

20.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Лугового Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі та зменшення розміру витрат на правову допомогу.

У обґрунтування вказано, що у зв`язку зі сплатою заборгованості відповідачем, на даний час відсутній предмет спору, у зв`язку з чим, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Крім того, просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що сума у розмірі 6 500,00 грн. є явно завищеною та не спів мірною зі складністю справи.

02.12.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення щодо вказаного клопотання, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2025 року розгляд цивільної справи №757/48442/24-ц ухвалено провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, щодо позовних вимог заперечив, просив закрити провадження у справі та зменшити розмір витрат на правову допомогу.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що при зверненні до суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» просило ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2024 року по 31.08.2024 року у розмірі 4 879,45 грн., заборгованість за послуги з утримання підземного паркінгу за період з 01.07.2024 року по 31.08.2024 року у розмірі 1 018,50 грн., судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. та витрати за надання правової допомоги у розмірі 6 500,00 грн.

Наряду з вказаним, під час судового розгляду встановлено, що заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2024 року по 31.08.2024 року у розмірі 4 879,45 грн. та заборгованість за послуги з утримання підземного паркінгу за період з 01.07.2024 року по 31.08.2024 року у розмірі 1 018,50 грн. - сплачено.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (касаційне провадження № 61-13405св18).

На підставі встановлених обставин та відповідних норм цивільного процесуального законодавства суд приходить до висновку про відсутність спору між позивачем та відповідачем, оскільки заборгованість відповідачем погашена 24.10.2024 року, що свідчить про те, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, клопотання відповідача в частині закриття провадження підлягає задоволенню.

У даному випадку підставою для закриття провадження у справі є відсутність предмета спору, однак питання розподілу судових витрат при закритті провадження у справі з наведеної підстави процесуальним законом не врегульоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення.

Відтак, оскільки відповідачем погашена заборгованість після пред`явлення позову, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Також, за змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду: копію договору про надання правової допомоги від 01.01.2023 року, копію додаткової угоди про внесення змін до Договору про надання правової допомоги від 01.01.2023 року, акт прийому-передачі наданих послуг за Договором від 01.01.2023 року, ордер, попередній розрахунок витрат та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до частини 2 статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України (заява №1933/04, п.269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19.

«Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України». (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Аналогічна правова позиція викладена у Додатковій постанові КГС ВС від 13 лютого 2024 року у справі № 910/12155/22. «Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу». (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Частиною 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка стверджує про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.» (правовий висновок у постанові Верховного суду від 15.06.2022 у справі № 911/2652/17 (911/3581/20).

Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 08.02.2022 у справі № 910/17343/20.

Тобто, зазначаючи, що розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг), часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, відповідач зобов`язаний був надати відповідні докази та обґрунтування невідповідності заявлених позивачем витрат цим критеріям та довести правомірність своїх вимог, що робота та час витрачений адвокатом в цій справі вартує не більше 1 000,00 грн.

Проте стороною відповідача не було надано до суду належних та допустимих в розумінні статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказів або підтверджених документально обґрунтувань чи розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або про неналежність чи ненадання Позивачем передбачених договором послуг адвоката, що в свою чергу свідчить про недоведеність у відповідності до ч.6 ст.137 ЦПК України неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката з розрахунку часу витраченого на опрацювання, підготовку та ведення цієї справи задля захисту прав та законних інтересів свого клієнта.

Отже, обсяг витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн. у цій справі є обґрунтованим та співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони та такою, що не виходить за межі середньої вартості послуг адвоката в м. Києві.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути витрати на правову допомогу, у розмірі 6500,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 14, 33, 142, 255, 353-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача адвоката Лугового Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 про закриття провадження у справі та зменшення розміру витрат на правову допомогу у цивільній справі № 757/48442/24-ц - задовольнити частково.

Закрити провадження у цивільній справі № 757/48442/24-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» суму судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» витрати на правову допомогу у розмірі 6 500,00 грн.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС», адреса: 01103, м. Київ, вул. Андрія Верхогляда, буд. 16, прим. 270, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя О.М.Соколов