РІШЕННЯ

іменем України

05 серпня 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Литвин А. Є.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - Біленький Д. В., Смілянський Я. Г.,

відповідач 1 - Держава в особі Харківської обласної прокуратури,

представники відповідача 1 - Крупська К. М., Юр`єв І. Д.,

відповідач 2 - Держава в особі Управління Служби безпеки України в Харківській області,

представник відповідача 2 - Колеснік І. І.,

відповідач 3 - Державна казначейська служба України,

представник відповідача 3 - Пузіков В. А.,

третя особа - Державна установа "Харківський слідчий ізолятор",

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави в особі Харківської обласної прокуратури, Держави в особі Управління Служби безпеки України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, третя особа Державна установа "Харківський слідчий ізолятор",

у с т а н о в и в:

02.10.2024 адвокат Смілянський Я. Г. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до Держави в особі Харківської обласної прокуратури, Держави в особі Управління Служби безпеки України в Харківській області, Державної казначейської служби України з наступними вимогами: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 4 000 000 грн 00 коп., на відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 197 000 грн 00 коп. на відшкодування суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час незаконного кримінального переслідування у справі № 639/10257/14-к.

На обґрунтування позовної заяви зазначено, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова та Харківського апеляційного суду перебувала справа № 2012/3992/2012. Після направлення на додаткове розслідування (згідно КПК України 1960 року) справі було присвоєно № 639/10257/14-к. У цьому кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.05.2014 за № 0000009, ОСОБА_1 підозрювався та обвинувачувався у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 1 статті 364 КК України.

Органом досудового слідства позивач обвинувачувався в тому, що він, у період з 19.05.2010 по 20.03.2012, перебуваючи на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, маючи спеціальне звання лейтенанта міліції, будучи відповідно до ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" працівником правоохоронного органу, діючи умисно та протиправно, при невстановлених слідством обставинах та у невстановленої особи, з метою збуту, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який 08.03.2012 зберігав та перевозив у автомобілі "Шевроле", що знаходився у його користуванні та належав на праві приватної власності його батьку.

Так, позивачеві було інкриміновано збут особливо небезпечного наркотику 08.03.2012.

Крім того, позивач обвинувачувався у перевезенні 20.03.2012 особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу в автомобілі "Шевроле". Того ж дня, о 15:30 годині за місцем роботи позивача, нібито останнім здійснено збут зазначеного наркотичного засобу.

19.03.2012 постановою старшого слідчого прокуратури м. Харкова Білецького Ю. відкрита кримінальна справа з реєстраційним номером 17120007.

20.03.2012 у помешканні позивача проведено обшук, також проведено обшук автомобіля "Шевроле". Того ж дня о 15:30 годині за місцем роботи позивача, а саме у приміщенні опорного пункту міліції Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, було проведено обшук.

20.03.2012 працівниками прокуратури м. Харкова затримано позивача.

23.03.2012 постановою Жовтневого районного суду м. Харкова позивачу обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.02.2013 у справі №2012/3992/2012 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Тоді, позивач обґрунтовував дане клопотання погіршенням стану здоров`я, відсутністю жодних даних, які могли б свідчити про небажання позивача сприяти здійсненню слідчих дій, а також необхідністю допомоги літнім батькам.

Постановою суду від 21.06.2013 у справі № 2012/3992/2012 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Постановою суду від 15.07.2013 у справі № 2012/3992/2012 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, захід.

Іншими постановами суду у справі № 2012/3992/2012 також залишено позивача під вартою, у його клопотаннях відмовлено.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.10.2013 кримінальну справу направлено прокурору на додаткове розслідування.

У відповіді на адвокатський запит, ДУ "Харківський слідчий ізолятор" було повідомлено, що позивач утримувався в установі з 24.03.2012 по 17.06.2014.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.06.2014 року було ухвалено звільнити позивача з установи за сплатою застави у розмірі 42 630 грн 00 коп. 17.06.2014 позивач був звільнений з-під варти. Особова справа ОСОБА_1 була знищена зі спливом строку зберігання.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2019 у справі № 639/10257/14-к позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 1 статті 364 КК України та виправдано за недоведеністю його винуватості.

На вирок суду від 08.04.2019 прокурором подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.12.2021 року у справі № 639/10257/14-к залишено без задоволення і залишено вирок суду першої інстанції без змін.

Отже, виправдувальний вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2019 року набрав законної сили 13.12.2021.

Таким чином, позивача було затримано прокуратурою м. Харкова 20.03.2012, а з 24.03.2012 по 17.06.2014 він утримувався під вартою в Харківському слідчому ізоляторі з подальшим звільненням за сплатою застави, виправдувальний вирок набрав законної сили 13.12.2021. Тобто, термін перебування під незаконним слідством, перебування під вартою та заставою обраховується від 20.03.2012 по 13.12.2021.

Так, позивачем неодноразово подавались клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, який би сприяв покращенню фізичного і ментального здоров`я, а також покращенню стану домашнього господарства та стану його батьків.

Оперативну розробку, супровід та затримання позивача проводила Служба безпеки України в Харківській області, а досудове розслідування цього "злочину" здійснювалось прокуратурою Харківської області.

За матеріалами кримінального провадження щодо позивача були застосовані наступні процесуальні дії, що обмежували його права, принизили його честь та гідність, негативно вплинули на репутацію та відношення до суспільства: арешт та тримання під вартою, застава, 3 обшуки.

На підставі копії судових рішень з відмітками про набрання законної сили, копії постанов про проведення обшуків, відповіді ДУ "ХСІ", вбачаються підстави для відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з незаконністю слідчих дій, які були здійснені посадовими особами Харківської обласної прокуратури та Управління СБУ у Харківській області.

Також, зазначив, що позов за поточною справою заявлено в порядку Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність", а не за ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

У позовній заяві міститься посилання на практику Верховного Суду, який у постанові від 29.09.2021 по справі № 166/1222/20 зазначив, що пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

У постанові Верховного Суду від 08.11.2023 по справі № 539/2673/21 зазначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Щодо тривалості перебування під слідством ОСОБА_2 зазначено наступний період.

Позивача було затримано прокуратурою м. Харкова 20.03.2012, утримувався під вартою в Харківському слідчому ізоляторі з 24.03.2012 по 17.06.2014 з подальшим звільненням з під-варти за сплатою застави. Виправдувальний вирок набрав законної сили 13.12.2021, отже термін перебування під незаконним слідством, перебування під вартою та заставою рахується з 20.03.2012 по 13.12.2021, тобто повних 118 місяців.

Також зазначив, що у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 по справі № 642/3626/18 враховано тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, та зменшено розмір морального відшкодування до 722 619 грн, який є втричі більшим від мінімального та є в повній мірі достатнім для компенсації спричинених моральних страждань. Законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні.

Так, позивач ОСОБА_1 після ухвалення виправдовувального вироку продовжує вживати лікарські заспокійливі засоби для зменшення симптомів, які було набуто через нелюдські умови перебування в СІЗО та після зміни запобіжного заходу. Позивач звертався до Мереф`янської ЦРЛ, де встановлено основний діагноз: М54.2 - Цервікалгія, М42.12 - Остеохандроз хребта у дорослих, шийний відділ. 21.03.2024 позивач звертався до лікаря-психіатра, де був встановлений діагноз: F40.9 - фобічний тривожний розлад, неуточнений.

Отже, у позивача відбулися суттєві зміни в його психічному стані, що неодноразово помічали його друзі та родичі.

Саме незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, якого зазнав позивач, торкнулося його стосунків у приватному житті. Проявом чого була нервова поведінка у близькому оточенні. Також, на його родину був здійснений психологічний тиск, який проявлявся у неправдивій інформації, поширенні чуток.

Крім того, під час перебування позивача під слідством, він втратив можливості продовжувати працювати в правоохоронному органі, у тому числі працевлаштуватися до іншого місця, оскільки відомості про притягнення до кримінальної відповідальності перешкоджали працевлаштуванню, а також знайти роботи за межами території України, у зв`язку з забороною такого виїзду.

На підставі викладеного, рахував, що держава повинна компенсувати позивачу моральну шкоду у розмірі 4 000 000 грн 00 коп., яка складається: 1 200 000 грн 00 коп. в якості відшкодування за незаконне застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою; 1 500 000 грн 00 коп. в якості відшкодування за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності впродовж 118 місяців; 500 000 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за втрату можливостей; 500 000 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за зіпсування родинних та дружніх відносин; 300 000 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за шкоду фізичному та психічному здоров`ю.

Також, вважав, що держава повинна компенсувати витрати на правову допомогу у межах кримінального провадження у розмірі 197 000 грн 00 коп.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.10.2024 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29.10.2024.

14.10.2024 від представника відповідача 3 Пузікова В. А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи за його відсутності.

На обґрунтування відзиву зазначив, що казначейство є неналежним відповідачем у справі, оскільки підставою позову є стверджувані порушення прав позивача з боку органів досудового розслідування та прокуратури. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215. Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів. Таким чином, Казначейство, згідно із своїми функціональними обов`язками, не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів бюджетних установ виконуються або органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 №845. Безспірне списання коштів за рішеннями суду з державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам здійснюється Казначейством у відповідності з п. 35, 38, 39 Порядку. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Зокрема, у Законі України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб" (далі - КПКВК 3504030). Закон України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" приймався в умовах воєнного стану, тому видатки державного бюджету першочергово були спрямовані на національну безпеку, оборону та на здійснення заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України . Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12 110гс18)).

Також зазначив, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

Крім того, Державний бюджет України (за жодною бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу адвоката у цивільній справі. Згідно зі статтею 119 БК України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: - бюджетним призначенням, встановленим (рішенням про місцевий бюджет); законом про Державний бюджет України - напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів; - бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання коштів). Згідно зі статтею 116 БК України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. Отже, судове рішення про стягнення коштів, без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконане. Казначейство вважає, що в силу приписів частини другої статті 141 та другої статті 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті винятково зі сторони у справі, однак не з Державного бюджету України. Разом із тим, Казначейство вважає, що відповідні судові витрати можуть бути стягнуті саме з суб`єкта, у зв`язку з протиправними діями якого подано позов, а не з Казначейства (органу виконання судових рішень).

15.10.2024 від представника відповідача 2 Колесніка І. І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позовні вимоги без задоволення.

На обґрунтування відзиву зазначив, що частиною 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Водночас, у законі відсутні приписи або вказівки про наявність підстав відшкодування шкоди, завданої оперативно-розшуковими заходами згідно пункту 3 частини 1 статті 1 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" за відсутності вини заподіювачів шкоди, як безпосередньо і факту встановлення такої вини.

Так, згідно статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Таким чином, не потребують встановлення протиправності та наявності вини посадових осіб лише випадки постановлення виправдувального вироку у спорах щодо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Факт незаконності проведення оперативно-розшукових заходів має бути встановлений в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду відповідно до приписів пункту 1-1 частини 1 статті 2 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Матеріали справи не міститься судових рішень, якими визначено незаконність дій Управління чи проведених оперативно-розшукових заходів, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог до Управління. Зміст закону безпосередньо розмежовує види незаконних дій залежно від суб`єкта їх здійснення, а саме на органи: 1. які здійснюють оперативно-розшукову діяльність; 2. органи досудового розслідування; 3. органи прокуратури (процесуального керівництва); 4. судові органи. При цьому, шкода завдається не сукупності усіх перелічених органів, а конкретними незаконними діями органу, що вживалися у межах компетенції такого органу.

Правовою підставою реалізації права на відшкодування шкоди визначено постановлення виправдувального вироку суду, а не проведення оперативно-розшукових заходів (незаконність яких не встановлювалася судовим рішенням). Управління не належало до складу органів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні у зв`язку з чим: 1. Управління у ході виконання доручень та інших процесуальних вказівок органу досудового розслідування, діяло у межах компетенції та у спосіб встановлений законам, що виключає вину та нанесення моральної шкоди позивачу; 2. Судовим рішенням не встановлювалося незаконності дій чи бездіяльності Управління у зв`язку з чим відсутні правові підстави для відшкодування відповідно до закону; 3. В Управлінні відсутній доступ до матеріалів досудового розслідування, що порушує права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Також зазначив, що до матеріалів справи не долучено доказів звернення до органу досудового розслідування щодо компенсації витрат на правову допомогу та/або відмови у здійсненні такого обчислення. Отже, позивачем порушена процедура компенсації витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим такі вимоги не підлягають розгляду та задоволенню у межах даної справи. Крім того, безпосереднє опрацювання доданих до позову матеріалів свідчить про штучне завищення розміру витрат на правову допомогу. Так, відповідний акт №1 "здачі - приймання виконаних послуг за Договором про надання правової від 03.08.2018 року" датований 24.12.2021. Проте, матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги на підставі якого даний акт було складено, а також підтверджень сплати вказаних у акті сум.

Вважав, що позивачем не додано належних доказів на підтвердження факту відмови органу досудового розслідування у компенсації витрат у встановленому законом порядку, а також доказів безпосередньої оплати таких послуг. Зміст акту містить явні ознаки внесення до нього неправдивих відомостей, оскільки акт датований 24.12.2021 містить посилання на документи датовані у період часу з 16.04.2022 по 01.08.2022 у пунктах 18-22 акту. Водночас, матеріали справи також не містять підтверджень надання перелічених у акті послуг та їх зв`язку з захистом у кримінальному провадженні. Внесені відомості у пункти 19-21 акту щодо подання однотипних адвокатських запитів з одного і того ж питання (повернення застави) на адресу одного і того ж органу, за відсутності відповідних доказів на обґрунтування необхідності здійснення таких дій, може свідчити про штучне завищення вартості послуг, введення в оману клієнта, порушення принципу компетентності, встановленого правилами адвокатської етики.

В матеріалах справи не міститься обґрунтувань, як інформації щодо надходження до Верховного Суду касаційної скарги, пов`язано з захистом у кримінальному провадженні відповідно до пункту 22 акту. Як і не міститься у матеріалах роз`яснень причин подання перелічених у пунктах 4, 5, 6 адвокатських запитів до одного органу з одного і того ж самого питання (надання відомостей щодо повірки електронних ваг). Зазначене ставить під сумнів дотримання адвокатом приписів частини 1 статті 24 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" щодо запиту інформації та документів необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту . Так само, у матеріалах справи не міститься обґрунтувань суті наданої правової допомоги, визначеної у пунктах 1, 8-11, 23, 25, 30 акту щодо ознайомлення з матеріалами справи та подання відповідних клопотань. Зокрема, зміст акту не розкриває, чим обумовлена необхідність заявляти клопотання під час кожного надання доступу до матеріалів справи, дроблення ознайомлення у різні дати, обсяг та складність матеріалів, та інші фактори. Також, у матеріалах позову не розкривається, яке відношення до захисту у кримінальному провадженні мав зазначений у 24 пункті акту адвокатський запит до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 17.07.2017 про результати розгляду заяви ОСОБА_3 про надання правової охорони знаку "Vivahenna" за заявкою №201601972 від 05.02.2016. Без розкриття змісту акту, суть наданої правової допомоги здебільшого зводилась до ознайомлення з матеріалами справи, отримання копій судових рішень та направлення однотипних адвокатських запитів.

Таким чином, в управлінні відсутня можливість для надання обґрунтованих заперечень з обмовлених питань без доступу до матеріалів кримінального провадження та надання позивачем належних доказів факту надання правової допомоги.

Щодо порядку обчислення моральної шкоди.

Згідно змісту правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.01.2020 у справі №214/1543/15, від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, від 20.09.2018 у справі №686/23731/15, від 22.04.2019 у справі №236/893/17, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що діяв на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, а не апеляційної. Водночас, зміна мінімального розміру заробітної плати порівняно з моментом набрання законної сили виправдувальним вироком суду, обумовлена зволіканнями позивача щодо звернення до суду з позовом і не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з діями чи бездіяльністю органів державної влади. Враховуючи факт умисного затягування позивачем у межах граничного строку звернення до суду, необхідно застосовувати мінімальний розмір заробітної плати, встановлений станом на момент набрання законної сили виправдувальним вироком суду, а саме 13.12.2021. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2021 становив 6 500 гривень відповідно до приписів статті 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2021 рік". Відлік строку на обчислення розпочинається з моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності, а саме 20.03.2012 відповідно до матеріалів позовної заяви. Проте, Управління не має доступу до матеріалів кримінального провадження, у зв`язку з чим відсутня можливість здійснити обчислення з урахуванням поведінки позивача (зокрема, наявності умисних зволікань з боку сторони захисту, ухилення від слідства і суду, тощо). За результатами опрацювання матеріалів, доданих до позовної заяви, встановлено, що позивач звертався за лікарською та психіатричною допомогою лише у 2024 році, що вказує на те, що розлади здоров`я не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з кримінальним переслідуванням, яке закінчилось у 2021 році. Тобто розлади здоров`я мали місце не під час притягнення до кримінальної відповідальності, а лише через 3 роки після набрання законної сили виправдувальним вироком, що свідчить про те, що вказані розлади здоров`я обумовлені факторами, не пов`язаними з предметом спору.

15.10.2024 від представника відповідача 2 Колесніка І. І. надійшло клопотання щодо направлення позивачу відзиву на позовну заяву.

25.10.2024 від представника відповідача 1 ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву.

На обґрунтування відзиву зазначила, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

19.03.2012 на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м. Харкова за матеріалами ГВ БКОЗ УСБУ в Харківській області порушено кримінальну справу № 17120007 за фактом збуту наркотичних засобів та зловживання службовим становищем працівником правоохоронного органу ОСОБА_1 . Постановою виконувача обов`язків прокурора м. Харкова від 19.03.2012 у кримінальній справі № 17120007 створено слідчо-оперативну групу, до складу якої увійшли слідчі прокуратури міста Харкова та оперуповноважені відділу ГВ "К" УСБУ в Харківській області. ОСОБА_1 20.03.2012 був затриманий у порядку ст. 115 КПК України (в ред. 1960 року), а 23.03.2012 Київським районним судом м. Харкова йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 364 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю його винуватості. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу прокурора, який брав учать у суді першої інстанції, залишено без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2019 стосовно ОСОБА_1 - без змін. Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2019 стосовно ОСОБА_5 набрав законної 13.12.2021. Таким чином, позивач з 20.03.2012 по 13.12.2021 перебував під слідством та судом.

Нормативною основою для відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, є ст. 1176 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 у справі № 346/5428/17.

Розрахунок повинен здійснюватися відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", враховуючи положення ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік", відповідно до якої, розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, визначено на рівні 1 600 грн 00 коп.

Враховуючи строк перебування позивача під слідством та судом 9 років 8 місяців та 24 дні, сума відшкодування повинна становити 186 838 грн 70 коп. (116х1600+(1600:31х24).

З огляду на викладене, просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, що значно перевищують встановлений законом розмір відшкодування.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 197 000 грн 00 коп., на відшкодування суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час незаконного кримінального переслідування у справі № 639/10257/14-к (№ 0000009) зазначила, що єдиним доказом оцінки вартості послуг адвоката є Акт здачі - приймання виконаних послуг № 1 від 24.12.2021, відповідно до якого адвокатом Смілянським Я. Г. надана правова допомога позивачу, відповідно до Договору від 03.08.2018 на загальну суму 197 000 грн 00 коп., інших доказів не надано.

Вивченням вказаного Акту встановлено, що укладений він 24.12.2021, Договір датований 03.08.2018, акт містить перелік наданої правової допомоги що складається з 31 пункту, з яких 19 стосується надання послуг за межами укладеного договору, тобто до 03.08.2018, також, незрозумілою та необґрунтованою є оцінка вартості надання послуг, наприклад, подання одного клопотання до суду або прокуратури про ознайомлення з матеріалами справи оцінено у 12 000 грн 00 коп., таких клопотань в Акті міститься 8, а подання одних заперечень взагалі оцінено у 20 000 грн 00 коп.

Вважала, що позовні вимоги про стягнення визначеного адвокатом розміру гонорару у сумі 197 000 грн 00 коп. не підлягають задоволенню, оскільки, фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу та їх вартість не підтверджується достатніми та належними доказами.

29.10.2024 позивач ОСОБА_1 подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

29.10.2024 за заявою позивача ОСОБА_1 підготовче засідання відкладене на 10.12.2024.

29.10.2024 представник позивача Смілянський Я. Г. надіслав заяву про вступ у справу.

21.11.2024, 22.11.2024 представник позивача Смілянський Я. Г. надіслав відповідь на відзив відповідача 3, де зазначив, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави у цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету. Відповідно до викладеного, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі, зокрема є відповідний орган казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Враховуючи тривалість притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під вартою та взагалі під слідством - 118 календарних місяців, перебування у СІЗО 26 місяців, проведення трьох обшуків, моральні страждання, зіпсовані дружні та сімейні відносини, втрачені можливості, про які зазначають свідки та медичні документи, позивач вважає обґрунтованим, достатнім, співмірним та доцільним, та таким, що відповідає нанесеній моральній шкоді у вигляді фізичних та психологічних страждань, що підтверджується належними доказами, заявити вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000 000 грн 00 коп.

22.11.2024 представник позивача Смілянський Я. Г. надіслав відповідь на відзив відповідача 1, де посилався на усталену правову позицію Верховного Суду щодо самостійності підстав відшкодування моральної шкоди відповідно до кожної процесуальної дії окремо та щодо визначення розміру вказаних відшкодувань на підставі значених психотравмуючих ситуацій та результатів їх впливу на життя позивача. Останній оцінює завдану моральну шкоду відповідно до зусиль, що необхідні для відновлення попереднього стану, та відповідно до відсутності граничного розміру відшкодувань, наступним чином: 1 200 000 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою впродовж 26 календарних місяців; - 1 500 000 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності впродовж 118 календарних місяців; - 500 000 грн 00 коп в якості відшкодування моральної шкоди за втрату можливостей; - 500 000 грн 00 коп. гривень) в якості відшкодування моральної шкоди за зіпсуванням родинних та дружніх відносин; - 300 000 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за шкоду психічному та фізичному здоров`ю.

Також, посилався на тривалість притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під вартою та взагалі під слідством позивача.

26.11.2024 представник позивача Смілянський Я. Г. надіслав відповідь на відзив відповідача 2, де посилався на думку Верховного Суду, викладену в пункті 71 вищенаведеної постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, і вважав, що позов за поточною справою пред`явлено до держави в особі органу, діяннями якого заподіяно шкоду, - Харківської обласної прокуратури та Управління СБУ у Харківській області.

Вказав, що звернення позивача до органу досудового розслідування щодо компенсації витрат на правову допомогу та або відмови у здійсненні такого обчислення є бажанням самого позивача та не є обов`язковим.

09.12.2024 представник відповідача 1 Юр`єв І. Д. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

10.12.2024 представник позивача Смілянський Я. Г. надіслав клопотання про виклик свідків.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16:00 годину 10.12.2024.

10.12.2024 під час судового розгляду допитано свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оголошено перерву в судовому засіданні до 28.01.2025 для виклику інших свідків.

31.12.2024 представник відповідача 2 - Колеснік І. І. надіслав додаткові пояснення, де зазначив, що згідно інформації ГУ ДПС у Харківській області представник позивача не отримував у період з 03.08.2017 по 30.09.2024 доходів від позивача, зокрема у розмірі 197 000 грн 00 коп., отже сукупність матеріалів справи містять ознаки штучного створення представником позивача доказів наявності витрат на правову допомогу.

28.01.2025 за клопотанням представника позивача ОСОБА_9 відкладено судовий розгляд на 21.03.2025.

30.01.2025 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача 2 Колесніка І. І. про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (vkz.cоurt.gov.ua).

21.03.2025 під судового розгляду допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та суд перейшов до розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_9 про призначення судово-психологічної експертизи.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.03.2025 призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса", котрих попередити про відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

На вирішення експертів поставлено наступні питання: 1. Які індивідуально-психологічні особливості має ОСОБА_1 ? 2. Чи є хвороби та психічні розлади ОСОБА_1 , зазначені в консультативному висновку спеціаліста від 21.03.2024 та записі № 81305576/1 від 23.02.2024, набутими внаслідок незаконного тримання під вартою, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в період з 19.03.2012 по 13.12.2021? 3. Чи є у ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством протягом 9 років 9 місяців, та в СІЗО, зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості, і виникли внаслідок впливу певних обставин (незаконного затримання, незаконного тримання під вартою, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в період з 19.03.2012 по 13.12.2021)? 4. Чи є ситуація, що досліджується у справі (обставини незаконного затримання, незаконного тримання під вартою, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності) в період з 19.03.2012 по 13.12.2021, психотравмуючою для ОСОБА_1 ? 5. Яка глибина та інтенсивність психотравмуюючого впливу з 19.03.2012 по 13.12.2021 згідно зазначеної ситуації на особистість ОСОБА_1 ? 6. Якщо ОСОБА_1 завдані страждання та моральна шкода, то який можливий розмір моральної шкоди становить грошова компенсація за завдані страждання? Зобов`язано позивача ОСОБА_1 здійснити попередню оплату вартості експертизи..

30.04.2025 судом отримано матеріали цивільної справи з клопотанням експерта № 4637 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-психологічної експертизи, складене 23.04.2025.

09.05.2025 поновлено провадження по справі та призначено судовий розгляд на 19.06.2025.

19.06.2025 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати прийнято відмову позивача від проведення експертизи, яка була призначена за клопотанням представника позивача, та у зв`язку з першою неявкою представників відповідачів відкладено судовий розгляд на 05.08.2025.

Позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача 1 Юр`єв І. Д. під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача 2 Колеснік І. І. під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача 3 Пузіков В. А. у відзиві просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи ДУ "Харківський слідчий ізолятор" будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, хоча мав для цього достатньо часу.

Вислухавши позивача, представників відповідачів 1, 2, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, постановою старшого слідчого прокуратури м. Харкова від 19.03.2012 була порушена кримінальна справа у відношенні ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307 КК України. Присвоєно реєстраційний номер кримінальної справи 17120007 (т. 1 а. с. 28, 29).

Даними копій протоколів обшуків від 20.03.2012 підтверджується, що 20.03.2012 у період з 19:27 години по 22:00 годину за місцем проживання позивача ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , був проведений обшук старшим слідчим прокуратури м. Харкова Свобода Д. О. (т. 1 а. с. 30-33); 20.03.2012 у період з 15:50 години по 19:13 годину за місцем роботи позивача ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , був проведений обшук старшим слідчим прокуратури м. Харкова Білецьким Ю. (т. 1 а. с. 34-36); 20.03.2012 у період з 19:30 години по 20:45 годину в автомобілі позивача Кукоти М. І. "Шевролет", р. н. НОМЕР_1 , був проведений обшук працівниками УСБУ в Харківській області (т. 1 а. с. 37-40).

З довідки ДУ "Харківський слідчий ізолятор" № 12/12-4247/Нм від 25.12.2023 вбачається, що позивач ОСОБА_1 утримувався в установі з 24.03.2012 по 17.06.2014. Заарештований 20.03.2012 прокуратурою м. Харкова за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307 КК України. Згідно ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.06.2014 звільнений з установи за сплатою застави 42 360 грн 00 коп. 17.06.2014 вибув за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 41).

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2019 по справі № 639/10257/14-к визнано ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 1 ст. 364 КК України, та виправдано за недоведеністю його винуватості. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 , у вигляді застави, після набрання вироком законної сили скасувати (т. 1 а. с. 42-56).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року у відношенні ОСОБА_1 залишено без змін (т. 1 а. с. 57-80).

Даними запису № 81405576/1 від 23.02.2024 КНП Мереф`янської міської ради "Мереф`нська центральна районна лікарня" підтверджується, що позивач ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою та йому встановлено діагнози: М54.2 - Цервікалгія, М42.12 - Остеохандроз хребта у дорослих, шийний відділ (т. 1 а. с. 81, 82).

З консультативного висновку спеціаліста КНП Мереф`янської міської ради "Мереф`нська центральна районна лікарня" 21.03.2024 вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертався до лікаря-психіатра, де був встановлений діагноз: F40.9 - фобічний тривожний розлад, неуточнений (т. 1 а. с. 83).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, що їх син ОСОБА_1 до притягнення до кримінальної відповідальності був життєрадісним, влаштовував особисте життя, але після суттєвих змін у його житті (слідство, тримання під вартою) все негативно змінилося. Син втратив місце робити, дівчину. Крім того, вказані обставини негативно вплинули на стан здоров`я сина, оскільки він має проблеми з нирками, нормалізацією сну та інше.

Свідок ОСОБА_7 показала, що у 2022 році зареєструвала шлюб з позивачем. Вказала, що внаслідок незаконного слідства у її чоловіка виникли проблеми зі здоров`ям, вживає заспокійливі, періодично відвідує лікарню.

Свідок ОСОБА_13 показала, що ОСОБА_1 до затримання був звичайною людиною, але слідство у відношенні нього спровокувало наплив пліток на всю його родину, погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , навіть до оперативного втручання на нирках.

Свідок ОСОБА_12 показав, що у 2012 році познайомився з позивачем, оскільки працювали разом. Про затримання ОСОБА_1 дізнався від батьків останнього. Загалом повідомив, що до затримання ОСОБА_1 був радісним, але після звільнення, останній втратив роботу, мав хибні думки щодо чергового переслідування, він взагалі замкнувся у собі.

Свідок ОСОБА_10 показав, що утримувався в слідчому ізоляторі, де також утримувався ОСОБА_1 . Умови тримання були не сприйнятливі. ОСОБА_1 завжди писав скарги, клопотання, але його позиція щодо невизнання винуватості у кримінальних правопорушеннях спричиняла певний тиск з боку працівників слідчого ізолятора. Їх переміщали неодноразово по камерах, де численність осіб перевищувала норму. Взагалі його намагалися зламати та схилити до визнання вини у злочинах.

Зазначені докази у цілому не суперечать один одному та підтверджують обставини, зазначені позивачем на обґрунтування свого права на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Відповідно до частини 5 статті 9, частини 6 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Статтями 56, 62 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно статей 3, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 01 квітня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 000 гривень, у погодинному розмірі - 48 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 000 гривень, у погодинному розмірі - 48 гривень.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, "відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, зроблено висновок про те, що "моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості".

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, "розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження".

Під час судового розгляду враховано практику Верховного Суду, а саме висновки викладені у постанові від 05.03.2025 по справі № 166/789/24.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 20.03.2012 був затриманий прокуратурою м. Харкова. 24.03.2012 у відношенні позивача ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою. 17.06.2014 позивач ОСОБА_1 звільнений з під-варти за сплатою застави. 08.04.2019 у відношенні позивача ОСОБА_1 ухвалено виправдовувальний вирок. 13.12.2021 судом апеляційної інстанції виправдовувальний вирок залишено без змін.

Таким чином, судом здійснені наступні розрахунки: - у період з 20.03.2012 по 13.12.2021 позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом; - у період з 20.03.2012 по 17.06.2014 позивач був затриманий прокуратурою міста Харкова та утримувався в Харківському слідчому ізоляторі.

Отже, термін перебування під вартою становить 2 роки 2 місяці 28 днів.

Загальний термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 9 років 8 місяців 24 дні.

Розрахунок спричиненої моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 судом розраховано наступним чином.

На час подання цієї позовної заяви у жовтні 2024 році та розгляду справи, розмір мінімальної заробітної плати не змінився та складає 8000 гривень.

Позивачем доведено, що у зв`язку з перебуванням під слідством та судом протягом 9 років 8 місяців та 24 днів у кримінальному провадженні, у якому він був виправданий, йому заподіяно моральну шкоду, яка має бути відшкодована.

Водночас, суд вважає, що характер моральної шкоди, яка була заподіяна під час перебування під вартою, є значно суттєвішою порівняно з періодом після звільнення з-під варти, коли ОСОБА_1 був поновлений на роботі в правоохоронному органі, йому були присвоєні два чергових звання старшого лейтенанта та капітана, відновив соціальні зв`язки з батьками.

Отже, враховуючи обставини справи, розмір страждань, спричинених позивачу, незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, внаслідок незаконного тримання під вартою, до періоду з 20.03.2012 по 17.06.2014 належить застосувати трикратний розмір мінімальної заробітної плати, а саме:

- 26 (двадцять шість) місяців х 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень (3 розміри мінімальної заробітної плати) = 624 000 (шістсот двадцять чотири тисячі) гривень + 28 (двадцять вісім) днів х 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні (3 розміри погодинної оплати за один день) = 32 256 (тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят шість) гривень, тобто загальна сума, що підлягає відшкодуванню в якості моральної шкоди за незаконне перебування під вартою позивача ОСОБА_1 визначена у розмірі 656 256 (шістсот п`ятдесят шість тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень.

Щодо іншого періоду перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом, тобто після звільнення з-під варти, а саме з 18.06.2014 по 13.12.2021, належить визначити відшкодування моральної шкоди виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, а саме:

- 89 (вісімдесят дев`ять) місяців х 8 000 (вісім тисяч) гривень (розмір мінімальної заробітної плати) = 712 000 (сімсот дванадцять тисяч) гривень + 25 (двадцять п`ять) днів х 384 (триста вісімдесят чотири) гривні (розміри погодинної оплати за один день) = 9 600 (дев`ять тисяч шістсот) гривень, тобто загальна сума, що підлягає відшкодуванню в якості моральної шкода за незаконне перебування під слідством та судом не в умовах тримання під вартою позивача ОСОБА_1 визначена у розмірі 721 600 (сімсот двадцять одна тисяча шістсот) гривень.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з Держави Україна за кошти Державного бюджету України 1 377 856 грн 00 коп.

У задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди належить відмовити.

Щодо стягнення витрат на юридичну допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом кримінальної справи суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надане Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, під час вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідно пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, провадження № 61-10459св20, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18, провадження № 61-3157св21, від 26 серпня 2024 року у справі № 932/10156/21, провадження № 61-26св24, та інших.

Так, представником позивача Смілянським Я. Г. на підтвердження витрат на юридичну допомогу надано суду наступні документи:

- договір про надання правової допомоги від 03 серпня 2017 року (т. 1 а. с. 217-219);

- копію клопотання, складеного 16.08.2017 на адресу старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Харківської області Чопко М. П. (т. 1 а. с. 215, 216);

- копію ордера серія КС № 322758 від 03.08.2017 (т. 1 а. с. 220);

- копію ордера Серія АІ № 1506600 (т. 1 а. с. 27);

- копію акта № 1 здачі-приймання виконаних послуг за Договором про надання правової допомоги від 03.08.2018, складеного 24.12.2021 (т. 1 а. с. 99-103).

Отже, єдиним документом, який містить відомості про розмір витрат на правову допомогу є акт № 1 здачі-приймання виконаних послуг за Договором про надання правової допомоги від 03.08.2018, складений 24.12.2021, копія якого надана до матеріалів справи.

Згідно акта № 1 здачі-приймання виконаних послуг за Договором про надання правової допомоги від 03.08.2018, адвокат Смілянський Я. Г. зазначив та погодив з ОСОБА_1 наступні виконані роботи щодо надання останньому правовою допомоги: 1. Подання звернення до прокуратури Харківської області від 11.10.2017 про відкриття стороною захисту додаткових матеріалів у кримінальному провадженні № 0000009, вартість 5 000 грн 00 коп.; 2. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.10.2017 про дослідження в судовому засіданні отриманих доказів та долучення до матеріалів справи, вартість 5 000 грн 00 коп.; 3. Подання заяви до Київського районного суду м. Харкова від 10.08.2017 про надання копії судового рішення, вартість 1 500 грн 00 коп.; 4. Подання адвокатського запиту до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 16.08.2017 про надання відомостей щодо повірки електронних ваг, вартість 2 500 грн 00 коп.; 5. Подання адвокатського запиту до ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" від 15.09.2017 щодо повірки електронних ваг, вартість 2 500 грн 00 коп.; 6. Подання адвокатського запиту до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 02.10.2017 щодо повірки електронних ваг; 7. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2018 про недопустимість доказів, вартість 5 000 грн 00 коп.; 8. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.07.2019 про ознайомлення з матеріалами справи, вартість 12 000 грн 00 коп.; 9. Подання клопотання до прокуратури Харківської області від 16.08.2017 про ознайомлення з матеріалами у кримінальному провадженні № 0000009, вартість 12 000 грн 00 коп.; 10. Подання клопотання до прокуратури Харківської області від 10.08.2017 про ознайомлення з матеріалами у кримінальному провадженні № 0000009, вартість 12 000 грн 00 коп.; 11. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.08.2019 про ознайомлення з матеріалами справи, вартість 12 000 грн 00 коп.; 12. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2017 про недопустимість доказів, вартість 5 000 грн 00 коп.; 13. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2017 про недопустимість доказів (докази, які містяться у томі 3), вартість 5 000 грн 00 коп.; 14. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2017 про недопустимість доказів (докази, отримані внаслідок проведення оперативно-розшукових заходів по ОРС № 2850), вартість 5 000 грн 00 коп.; 15. Подання заперечення на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000009 прокуратури Харківської області Чопка М. П. від 02.12.2019, вартість 20 000 грн 00 коп.; 16. Подання заяви до прокуратури Харківської області від 30.06.2021 про ознайомлення зі зміненими доводами прокурора у кримінальному провадженні № 0000009, вартість 2 500 грн 00 коп.; 17. Подання судовий дебатів до Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.09.2018, вартість 20 000 грн 00 коп.; 18. Подання заяви до ТУ ДСА від 16.04.2022 про повернення застави, вартість 2 500 грн 00 коп.; 19. Подання адвокатського запиту до ТУ ДСА від 07.06.2022 про повернення застави, вартість 2 500 грн 00 коп.; 20. Подання адвокатського запиту до ТУ ДСА від 02.06.2022 щодо повернення застави, вартість 2 500 грн 00 коп.; 21. Подання адвокатського запиту до ТУ ДСА від 01.08.2022 щодо повернення застави, вартість 2 500 грн 00 коп.; 22. Подання адвокатського запиту до Верховного суду від 15.07.2022 щодо надходження до ВС касаційної скарги, вартість 2 500 грн 00 коп.; 23. Подання клопотання до Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2017 про ознайомлення з матеріалами справи; 24. Подання адвокатського запиту до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 17.07.2017 про результати розгляду заяви ОСОБА_3 про надання правової охорони знаку "Vivahenna" за заявою №m 2016 01972 від 05.02.2016, вартість 2 500 грн 00 коп.; 25. Подання заяви до прокуратури Харківської області від 28.07.2021 про ознайомлення із апеляційною скаргою із зміненими доводами прокурора та ознайомлення з апеляційної скаргою, вартість 12 000 грн 00 коп.; 26. Подання заяви до прокуратури Харківської області від 11.10.2017 про відкриття додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, вартість 2 500 грн 00 коп.; 27. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.08.2017 про витребування інформації в Харківському НДЕКЦ МВС України, вартість 2 500 грн 00 коп.; 28. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2017 про визначення дати судового засідання, вартість 1 500 грн 00 коп.; 29. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.10.2017 про долучення доказів, вартість 4 000 грн 00 коп.; 30. Подання клопотання до Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.08.2017 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000009, вартість 12 000 грн 00 коп.; 31. Участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, вартість 10 000 грн 00 коп.

Таким чином, адвокат Смілянський Я. Г. загалом визначив обсяг своєї роботи щодо надання юридичної допомоги ОСОБА_1 у розмірі 197 000 грн 00 коп.

Водночас, вказаний акт містить суттєві суперечності щодо часу укладання договору про надання правової допомоги та виконання роботи з надання юридичної допомоги. Так, в акті зазначено, що юридична допомога надавалася на підставі договору від 03.08.2018. Водночас, перелік виконаних робіт викладений не в хронологічному порядку, а у пунктах 1-7, 9, 10, 12, 14, 23, 24, 26-30 цього документа вказані відомості про дії адвоката, вчинені до дати укладення договору від 03.08.2018.

Пункт 24 вказаного акта виконаних робіт взагалі не стосується надання допомоги ОСОБА_1 .

Також, суд звернув увагу, що датою складання акта виконаних робіт зазначена 24.12.2021. Водночас, у пунктах 18-22 зазначені дії адвоката, вчинені у 2022 році, тобто вже після дати складання цього акта.

Крім того, за даними листа ГУ ДПС України № 26120/5/20-40-24-02-14 від 19.12.2024 ОСОБА_9 за період з 03.08.2017 по 30.09.2024 дохід від ОСОБА_1 , у тому числі в розмірі 197 000 грн 00 коп. не отримував (т. 2 а. с. 63, 64).

За таких обставин, відомості, викладені в акті № 1 від 24.12.2021, суд оцінив критично, як такі, що не свідчать про дійсний та необхідний розмір витрат на правову допомогу.

Інших доказів розміру витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні позивач не надав.

Оскільки позивач та його представники не надали належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката під час розгляду кримінального провадження № 0000009, у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката належить відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати, підлягають віднесенню за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 1 377 856 (один мільйон триста сімдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн 00 коп.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач 1 - Держава в особі Харківської обласної прокуратури, місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, .

Відповідач 2 - Держава в особі Управління Служби безпеки України в Харківській області, місцезнаходження: вул. Мироносицька, 2, м. Харків, 61002, .

Відповідач 3 - Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01161, .

Третя особа - Державна установа "Харківський слідчий ізолятор", місцезнаходження: вул. Полтавський шлях, буд. 99, м. Харків, 61093, .

Повне рішення складене 15.08.2025.

Головуючий: В. В. Овдієнко