Справа №278/3952/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О.М., розглянувши заяву Сищука Віктора Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

У провадження Житомирського районного суду Житомирської області надійшла вказана заява про забезпечення позову в порядку п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України до подання позовної заяви.

У заяві заявник просить суд ухвалити рішення про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь які дії щодо квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

У обґрунтування заяви зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики від 24.11.2023 р., за умовами якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 позику в сумі 225000 грн, що на момент укладання договору становило 6000 дол США.

Термін повернення коштів встановлений договором до 24.11.2024 р. Для забезпечення виконання даного договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 24.11.2023 р., який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 6785.

У відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем свої зобов`язань за Договором позики отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна, заставленого на умовах викладених у договорі іпотеки. Предметом іпотеки є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 . Сторони оцінили предмет іпотеки в сумі 1700000 грн.

Договором від 02.01.2024 року були внесені зміни до договору позики 24.11.2023 р. у частині суми позики. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 отримав у власність 490000 грн, що на момент укладання договору становить 12500 дол. США. Інші умови договору залишено без змін.

У зв`язку із внесенням змін до договору позики до договору іпотеки від 24.11.2023 р. 02.01.2024 р. були внесені зміни до договору іпотеки в частині суми позики, інші умови договору залишено без змін.

У липні 2025 р. ОСОБА_1 стало відомо, що 05.03.2025 р. приватним нотаріусом Демецькою С.Л. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 вважає, що проведена приватним нотаріусом реєстрація права власності на ім`я ОСОБА_2 була проведена з порушенням умов договору іпотеки від 24.11.2023 р. та Закону України «Про іпотеку», в зв`язку з чим між ним та адвокатом укладено договір про надання правової допомоги та процесуальне представництво для підготовки позовної заяви до суду.

Проте, ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 має на меті відчужити квартиру АДРЕСА_1 , про що йому стало відомо від самого ОСОБА_2 та з сайту продажу.

Тобто, у разі продажу ОСОБА_2 своєї частини домоволодіння, на думку заявника, судовий процес буде зачіпати права і інтереси добросовісних набувачів, які набудуть право власності на цю квартиру без врахування можливого скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, яке може відбутися внаслідок вирішення судом справи за позовом ОСОБА_1 , оскільки останній вважає, що проведена приватним нотаріусом реєстрація права власності на ім`я ОСОБА_2 була проведена з порушенням умов договору іпотеки від 24.11.2023 р. та Закону України «Про іпотеку».

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення у дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проаналізувавши зміст заявлених позовних вимог, суть і предмет можливих позовних вимог, докази, подані позивачем разом із поданням заяви в обґрунтування заявлених вимог про забезпечення позову, захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суд вважає, що захід забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 , не відповідає принципам відповідності критеріям адекватності та співмірності.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Також судом не встановлено, яким чином захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо квартири може зробити неможливим або значно ускладнити виконання судового рішення, яке може бути ухвалене у даній справі, також з огляду на те, що відсутнє чітке формулювання як позовних вимог, що будуть заявлені, так і вимог даної заяви про забезпечення позову, оскільки суд позбавлений, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, можливості визначати вимоги самостійно.

Крім того, на переконання суду, захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є конкретно невизначеним, що також стане наслідком неможливості виконання такого забезпечення.

Отже, беручи до уваги наведені вище обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не доведено наявність достатніх правових підстав для застосування заходу забезпечення у вигляді заборони вчинення будь-яких дій щодо кварити, у зв`язку з їх неспіврозмірністю та невідповідністю з метою реалізації.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в ухвалі.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Роз`яснити, що позивач не позбавлений права після усунення вказаних недоліків звернутися до суду із заявою про забезпечення повторно на будь-якій стадії розгляду справи або до подачі позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя О. М. Дубовік