УХВАЛА

14 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 766/11696/24

провадження № 61-10496ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила:

- поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду про скасування наказу Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради від 31 серпня 2023 року №94-к/тр «Про звільнення вихователя ОСОБА_1 »;

- скасувати наказ Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради від 31 серпня 2023 року № 94-к/тр «Про звільнення вихователя ОСОБА_1 » та поновити ОСОБА_1 на посаді вихователя Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради;

- стягнути з Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 166 515,40 грн;

- стягнути з Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.

Херсонський міський суд Херсонської області ухвалою від 24 липня 2024 року справу визнав малозначною.

Херсонський міський суд Херсонської області рішенням від 30 січня 2025 року позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав незаконним та скасував наказ Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради від 31 серпня 2023 року №94-к/тр «Про звільнення вихователя ОСОБА_1 ».

Поновив ОСОБА_1 на посаді вихователя Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради з 31 серпня 2023 року.

Стягнув з Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2023 року по 30 січня 2025 року у розмірі 89 838,90 грн. Розрахунок провів без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення працівника ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати ОСОБА_1 , але не більше ніж за один місяць.

Стягнув з Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн та на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Херсонський апеляційний суд постановою від 23 липня 2025 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2025 року змінив, збільшив розмір стягнутої з Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 89 838,90 грн до 136 000,00 грн.

В решті рішення залишив без змін.

Стягнув з Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 6 500,00 грн.

13 серпня 2025 року Херсонський дошкільний заклад № 10 санаторного типу Херсонської міської ради через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 липня 2025 року у вказаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимоги про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 80 = 242 240,00 грн) та становить 166 515,40 грн, справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді інших справ, а також справа має виняткове для нього значення.

Обґрунтування касаційної скарги щодо позбавлення можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді інших справ, не підтверджують наявність таких випадків у відповідності до положень підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове для нього значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонського дошкільного закладу № 10 санаторного типу Херсонської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров