Справа № 331/3013/25
Провадження № 2-о/331/309/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., в стадії вирішення питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту укладення та розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2025 року до Олександрівськогорайонного суду міста Запоріжжя через підсистему "Електронний суд" надійшла заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1225586 від 24.05.2025 року, заінтересована особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту укладення та розірвання шлюбу. У заяві заявник просить суд встановити юридичний факт - факт укладення шлюбу 01.02.2014 року між громадянкою України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) та громадянином Російської Федерації - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Управлінням ЗАЦС (запису актів цивільного стану) Виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казань республіки Татарстан складено актовий запис про укладення шлюбу № 249 та в той же день видано свідоцтво про укладення шлюбу № НОМЕР_2 . Заявник також просить суд встановити факт розірвання шлюбу між громадянкою України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) та громадянином Російської Федерації - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розірванного 25.06.2016 року на підставі рішення мирового судді від 25.04.2016 року судової дільниці № 5 по Ново-Савиновському судовому району м. Казань, про що 21 липня 2016 року відділом управління ЗАЦС виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казань по Приволожському району Республіки Татарстан складено актовий запис № 800, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2025 року, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Яцун О.О.

Згідно положень частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності скористалася даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Так, відповідно до інформації, яка міститься у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1424061 від 28.05.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вказаними параметрами не знайдено.

Згідно інформації, яка міститься у відповіді з Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради № 06.4-06/02/13470 від 29.05.2025 року, що надійшла до суду 02.06.2025 року, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.07.2014 року по теперішній час.

Отже, зареєстроване місце проживання заявникавідноситься до територіальної юрисдикції Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.

Відповідно до статті 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, відповідно до пункту 5) частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з пункту 3 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18).

Відповідно до пункту 4) частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року також надано роз`яснення про те, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. При цьому, слід мати на увазі, серед іншого, що: відповідно до ст.6 Кодексу про шлюб та сім`ю України вчинені до утворення або відновлення органів реєстрації актів громадянського стану релігійні обряди і одержані на їх посвідчення документи про народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу і смерть прирівнюються до актових записів, вчинених у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, предметом встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення у суді є: існування факту реєстрації; якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній); якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому законом порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

З огляду на наведене, слід зазначити, що судом не встановлюються факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення, а лише встановлюється факт їх реєстрації в актових книгах, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не збереглися відповідні записи і ті відмовилися їх поновити, або вони можуть бути відновлені тільки на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації.

Так, стаття 315 ЦПК України передбачає встановлення у судовому порядку факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, за умови доведеності того, що розірвання шлюбу було зареєстровано, але втрачені відповідні документи, які неможливо поновити.

Отже, за змістом п. 4) ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення за таких умов:

- якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній);

- якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому законом порядку;

- запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року в справі № 2-о-48/10 (провадження № 61-1217св18).

Згідно пункту 23 Розділу 2 Глави ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, державна реєстрація шлюбу здійснюється шляхом формування посадовою особою органу державної реєстрації актів цивільного стану за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб.

За положеннями пункту 23 Розділу 2 Глави ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, на підставі актового запису про шлюб кожному з подружжя видається свідоцтво про шлюб.

Так, відповідно до доданої заявником копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 01 лютого 2014 року Управлінням ЗАГС Виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казані Республіки Татарстан, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис про укладення шлюбу № 249. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на «ОСОБА_1 ».

Відповідно до пункту 11 Розділу 3 Глави ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, якщо відділу державної реєстрації актів цивільного стану відомо про наявність актового запису про розірвання шлюбу подружжя, то заява, що надійшла, і квитанція про сплату державного мита не пізніше наступного робочого дня надсилаються до відділу державної реєстрації актів цивільного стану України за місцезнаходженням актового запису.

Згідно пункту 4 Розділу 3 Глави ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні підставою для державної реєстрації розірвання шлюбу є: рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене судом до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яке набрало законної сили; спільна заява про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей; заява про розірвання шлюбу одного з подружжя та рішення суду про визнання другого з подружжя безвісно відсутнім, недієздатним.

В актовому записі про розірвання шлюбу в графі «Підстава державної реєстрації розірвання шлюбу» зазначається одна з підстав: назва суду, дата постановлення судового рішення, номер справи; дата подання заяви про розірвання шлюбу подружжям, яке не має дітей; назва суду, дата постановлення судового рішення про визнання одного з подружжя безвісно відсутнім або недієздатним, номер справи.

Так, відповідно до доданої заявником копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 21 липня 2016 року Відділом Управління ЗАГС Виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казані по Приволозькому району Республіки Татарстан, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 припинено 25 червня 2016 року на підставі рішення Мирового судді судової дільниці № 5 по Ново-Савинівському району міста Казані від 25.04.2016 року судової дільниці № 5 по Ново-Савинівському судовому району м. Казані, про що 21 липня 2016 року складено актовий запис № 800.

Отже, заявник просить встановити факт укладення та розірвання шлюбу на території іншої держави, що суперечить положенням п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і Російською Федерацією) та ратифікованої Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Разом з тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (Російська Федерація та Республіка Білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Крім того, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» № 2933-ІІІ від 10 січня 2002 року. Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з Російською Федерації і Республікою Білорусь.

Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» № 107 від 04 лютого 2023 року під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, станом на день звернення до суду із заявою про встановлення факту укладення та розірвання шлюбуна території іноземної держави свідоцтва про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу, видані на території Російської Федерації, не потребуть будь-якої легалізації.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23 провадження № 61-3831св24.

Отже, дана заява не підлягає розгляду в порядку п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Заявляючи вимоги про встановлення фактів укладення та розірвання шлюбу, заявник фактично просить суд підтвердити наявність свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу, надаючи суду копії відповідних свідоцтв, які є дійсними.

Отже, аналізуючи вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені обставини та визначене правове врегулювання, враховуючи, що укладення та розірвання шлюбувже було зареєстровано органом державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 186, 258-260, 293, 315, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі № 331/3013/25 (провадження № 2-о/331/309/2025) за заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення фактів укладення та розірвання шлюбу, відмовити.

Копію даної ухвали надіслати заявнику і представнику заявника.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.О. Яцун