г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3171/25
Номер провадження 2/213/1485/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Алексєєва О.В., за участі секретаря судового засідання - Довгої А.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу цивільну справу № 213/3171/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, в обгрунтування якої зазначає, що 24 лютого 2025 року о 13.00 годині сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачка отримала травми у виді забою грудної клітини, забої кісті праворуч та була доставлена до приймального відділення 2-ї міської лікарні, госпіталізована до відділення політравм та з 24 лютого 2025 року по 27 лютого 2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року по справі №213/1811/25 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за даним фактом. Внаслідок дій відповідача ОСОБА_1 зазнала моральної шкоди, оскільки переносить фізичні страждання, пов`язані з больовими травматичними відчуттями в момент травмування і посттравматичним дискомфортом, який продовжувався протягом лікування та відновлення. Було порушено нормальний ритм життя позивачки, а саме: вимушене перебування вдома та відмова від запланованих заходів по роботі, внаслідок чого зазнала шкоди у своїй діловій репутації, додаткові складнощі у побуті. Головним травмуючим її морально-психологічний стан фактором стала саме локалізація тілесних ушкоджень, які досі не загоїлись та залишились рубці. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює у 50 000,00 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Процесуальні дії у справі.

02 червня 2025 року позовна заява надійшла до суду.

10 червня 2025 року отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

11 червня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

У судове засідання сторони не викликались.

Відповідач надав відзив, де позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн, який вважає справедливим та співмірним. Зазначив, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивачка, є завищеним, враховуючи той факт, що остання перебувала на стаціонарному лікуванні лише три дні, її стан при виписці був задовільний. Позивачка в позасудовому порядку до відповідача не зверталась з питанням відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до постанови Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року по справі №213/1811/25 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як видно із постанови, ОСОБА_2 , 24 лютого 2025 року о 13:00 годині, керуючи транспортним засобом марки Фольксваген, номерний знак НОМЕР_1 по пр. Південний, 43 в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своєчасно та відповідно не відреагував на її зміну, не обравши безпечної швидкості руху, та при виникненні небезпеки своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху, виїхавши на забороняючий сигнал світлофора, здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримала травми, чим було завдано матеріальних збитків.

Згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого №25П05154 КП "Криворізька міська клінічна лікарня №2" КМР, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24 лютого 2025 року по 27 лютого 2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: забій грудної клітини, забій поперекової ділянки, забій правої черевної стінки, забій, крововилив правої гомілки, забій правої кисті. На момент виписки стан хворої задовільний.

Як видно з матеріалів адміністративної справи №213/1811/25, наявний висновок спеціаліста судово-медичної експертизи №469 від 08 квітня 2025 року, з якого видно, що у ОСОБА_1 були виявлені ушкодження у виді: крововилива правої гомілки, посттравматичної гематоми поперекової ділянки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Із листа начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 17 березня 2025 року про результати розгляду ЖЄО 8227 та 8241 від 24 лютого 2024 року за фактом ДТП видно, що оскільки матеріали не містять відповідно до змісту ст. 11 КК України обов`язкових ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, тому не підлягає внесенню до ЄРДР. Матеріали направлені для розгляду питання про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права особи, якій завдано шкоди, звернутися до особи, яка визнана винуватою у заподіянні такої шкоди, з позовом про її відшкодування.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пленум Верховного суду України в п.4 Постанови від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначив наступне: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 23 січня 2019 року у справі 674/1666/14-ц.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь - яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Згідно із ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 6 цієї статті, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Висновок суду.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24 лютого 2025 року, внаслідок якої ОСОБА_1 отримала травми, а також наявність вини у скоєнні цієї пригоди відповідача ОСОБА_2 встановлені постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Отже, обставини, на які посилається позивачка як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Позивачкою доведено та обґрунтовано заподіяння їй моральних страждань у зв`язку із неправомірними діями відповідача та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Між тим заявлений позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди у сумі

50 000,00 грн, на думку суду, достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Тому суд оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, часткове визнання відповідачем позову, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 20 000,00 грн моральної шкоди, такий розмір буде достатнім та справедливим. В решті позову необхідно відмовити.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Виходячи з того, що позивача за законом звільнено від сплати судового збору при подачі позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі

1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 263-265, 274, 274, 352-354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі

1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 18 серпня 2025 року.

Суддя О.В. Алексєєв