Справа № 703/2799/25
14 серпня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Ігнатенко Т.В.,
секретар судових засідань Яковенко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-
13 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються щ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2010 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2009 року. Шлюб був зареєстрований в Балаклеївській сільській раді Смілянського району Черкаської області та здійснено актовий запис №18 від 01 серпня 2009 року. 14 липня 2011 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2010 року з відповідача вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 квітня 2010 року і до виповнення його повноліття.
Зазначає, що на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2010 року, значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання їхньої дитини, що становить її у скрутне матеріальне становище. Відповідач залишив без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні їх спільної дитини. Також ОСОБА_2 постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не надає.
Стверджує, що самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї за законом та необхідні для належного утримання їхньої дитини. Оскільки їй невідомо, де відповідач працює, але, як їй відомо з неофіційних джерел, займається підробітками за що з даної діяльності отримує певний дохід. На неодноразові прохання стосовно допомоги у матеріальному забезпеченні є безрезультатними. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що оскільки на момент звернення до суду з цим позовом між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання та не дійшли домовленості з відповідачем свого обов`язку утримувати неповнолітнього сина, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.
Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку сьогоднішній та дохід відповідача, вважає, що може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Оскільки на момент звернення до суду з цим позовом, між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання та не дійшли домовленості з відповідачем свого обов`язку утримувати неповнолітнього сина, вважає за доцільне збільшити розмірі стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки на даний час вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина ОСОБА_3 одягом, продуктами харчування, ліками, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби лікування, відвідування необхідних гуртків тощо.
З врахуванням вищевикладеного, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 14 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву та встановлено для цього відповідний строк.
17 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 14 серпня 2025 року залишено без задоволення клопотання позивача від 25 липня 2025 року, яке розцінено судом як клопотання про витребування доказів.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за його місцем проживання. Відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не направив.
З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області 16 квітня 2010 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2010 року, яке набрало законної сили 29 травня 2010 року, за результатами розгляду цивільної справи №2-1147/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів вирішено, зокрема: стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хлистунівка Городищенського району Черкаської області, а жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, на користь ОСОБА_1 , проживаючої АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 квітня 2010 року і до його повноліття (а.с.5).

У вищевказаному рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області зазначено, зокрема: «Як встановлено з довідки Городищенського районного відділу ДВС від 17 травня 2010 року з відповідача стягуються аліменти на дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/6 частині на кожну дитину»; «Відповідно до положень ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи, а тому вважає за можливе частково задовольнити позов».

На підставі вищевказаного рішення суду, 01 червня 2010 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист №2-1147/2010, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 квітня 2010 року і до його повноліття (а.с.6).

Відповідно до довідки №9 від 13 травня 2025 року ОСББ «Дім-Сервіс», ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_3 , із своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина на утриманні мами, яка самостійного його забезпечує (а.с.8).

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Розмір аліментів підлягає зміні з часу набрання цим рішенням законної сили, про що роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2010 року в справі №2-1147/2010, посилається на те, що: на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням суду, значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку; аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання їхньої дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище; відповідач залишив без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні їх спільної дитини; відповідач належної матеріальної допомоги не надає; матеріальне становище платника аліментів значно покращилося.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Тобто суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів (постанова Великої палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17).

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 зазначено, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Також, Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням суду, значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд не приймає до уваги, оскільки законодавством України не передбачено, що гарантований мінімальний розмір аліментів не може бути меншим за прожитковий мінімум, а обов`язок матеріально забезпечувати дитину покладається на обох батьків, а не лише на платника аліментів.

Крім того, відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Однак, позивач ОСОБА_1 посилаючись на те, що аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання їхньої дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище, не вказує та не доводить належними, достовірними та допустимими доказами як розміру витрат, що потребує дитина щомісячно, так і наявності у позивача скрутного матеріального становища, а також розміру аліментів у грошовому виразі, які сплачуються відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 на утримання їх спільного сина.

Також суд не приймає до увагу твердження позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач ОСОБА_2 залишив без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні їх спільної дитини, не надає належної матеріальної допомоги, оскільки такі обставини не є визначеними ст.192 СК України підставами для збільшення розміру аліментів, при цьому утримання відповідачем ОСОБА_2 спільної з позивачем ОСОБА_2 дитини відбувається у відповідності до положень ст.182 СК України, шляхом стягнення з нього аліментів у розмірі, який визначений рішенням суду.

Крім того, позивач ОСОБА_1 стверджуючи про значне покращення матеріального становища відповідача ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтувала таке твердження, не надала відповідних доказів, які б це твердження підтверджували, а також, у разі неможливості самостійного подання відповідних доказів, не зверталася до суду з клопотанням про витребування таких доказів, внаслідок чого суд приходить до висновку про недоведеність значного покращення матеріального становища відповідача ОСОБА_2 у порівнянні з його матеріальним становищем, яке існувало на час постановлення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 18 травня 2010 року рішення у справі №2-1147/2010.

Одночасно, суд звертає увагу, що при постановленні Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 18 травня 2010 року рішення у справі №2-1147/2010 було встановлено, що з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/6 частині на кожну дитину.

Доказів припинення стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Таким чином, збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2010 року у справі №2-1147/2010, за умови, що розмір аліментів, який стягується з відповідача ОСОБА_2 на дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який є аналогічним розміру аліментів, який встановлений вищевказаним рішенням, залишається незмінним, призведе до дисбалансу інтересів вказаних дітей, оскільки останні опиняться у нерівному матеріальному становищі зі спільною дитиною позивача та відповідача.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем ОСОБА_1 не доведено та не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують, що після ухвалення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 18 травня 2010 року рішення у справі №2-1147/2010 змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їх дитини, що, відповідно до положень ст.192 СК України, і є підставою для збільшення розміру аліментів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог.

Оскільки позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи, що її позовній вимоги задоволенню не підлягають, суд вважає за необхідне віднести судові витрати у даній цивільній справі на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Головуючий: Т.В. Ігнатенко