Справа № 535/774/25
Провадження № 2-о/535/49/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Гуляєвої Г.М.,

за участі: секретаря судового засідання Васильченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою, ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), представник заявника - адвокат Сідько Світлана Іванівна (адреса здійснення адвокатської діяльності: 38600, вул. Полтавський шлях б.239, с-ще Котельва Полтавського району Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_2 ), заінтересована особа: Котелевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місце знаходження: 38600, Полтавська область, Полтавський район, с-ще Котельва, вул. Полтавський шлях, буд.224, ),

про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України,

УСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_2 12.08.2025 звернулася до Котелевського районного суду Полтавської області з вищевказаною заявою, в якій вказала, що вона є племінницею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк Донецької обл.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , зареєстроване Донецьким міським відділом записів актів громадянського стану Управління ЗАГС Донецької Народної Республіки, актовий запис № 0 від 10.06.2025 р. та свідоцтвом про поховання.

Отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 в органах ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Родинні відносини між заявницею та померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , про те що вони між собою є племінницею та тіткою, підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 21.08.1970 р. (після шлюбу - ОСОБА_5 ), свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_2 (заявниці) серії НОМЕР_5 від 16.02.1991 р., свідоцтвом про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_6 від 21.03.1960 р. (матір заявниці), свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 (підтверджує зміну прізвища матері заявниці з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 ) та посвідкою про народження № НОМЕР_8 ОСОБА_9 .

До складу спадкового майна померлої увійшла земельна ділянка площею 0,38 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території АДРЕСА_2 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ПЛ V №002015, а також земельна ділянка площею 2,11 га., цільове призначення - для сільськогосподарського використання, що розташована на території КСП «Батьківщина» Котелевського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.04.2001 р., зареєстроване в реєстрі за №1167.

Наявність права власності на земельні ділянки є додатковим підтвердженням громадянства України померлої.

Виходячи із норм чинного цивільного законодавства, з метою оформлення належним чином документів для подальшого оформлення права власності на спадкове майно звернулася до Котелевського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції з пакетом документів для державної реєстрації смерті своєї тітки ОСОБА_3 .

Але у зв`язку з тим, що заявником на підтвердження факту смерті не пред`явлено лікарське свідоцтво про смерть, яке відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, відповідно до п.1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. №52/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2010 р. за № 1371/18666 (зі змінами) отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 08.07.2025 № 124/30.22-62.

Заявник ОСОБА_2 надала до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи Котелевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції також надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заявлених вимог не заперечує.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України «Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів».

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України «У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню, оскільки з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , зареєстрованого Донецьким міським відділом записів актів громадянського стану Управління ЗАГС Донецької Народної Республіки, актовий запис № 0 від 10.06.2025 р. та свідоцтвом про поховання вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Донецьк Донецької обл. (а.с.6).

Згідно вказаного документу ОСОБА_3 померла в населеному пункті м. Донецьк, яке відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року за №1085-р входить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

В силу п.13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України № 545 від 08.08.2006 р. (далі - Інструкція).

Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину.

Згідно п. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених Наказом міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків

Враховуючи те, що свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , зареєстроване Донецьким міським відділом записів актів громадянського стану Управління ЗАГС Донецької Народної Республіки, актовий запис № 0 від 10.06.2025 видане на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, воно є недійсним і не створює правових наслідків, що зумовило неможливість реєстрації смерті у встановленому законом порядку, і усунення цього порушення іншим шляхом ніж судовим, не вбачається можливим, а оскільки заявник ОСОБА_2 не може отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть своєї тітки, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті у судовому порядку, що також за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

За ч. 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до ст. ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вивчивши надані заявницею документи, суд вважає, що ними достовірно підтверджено факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт. Котельва Полтавської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк Донецької області.

Враховуючи вищевикладене, щодо необхідності реєстрації факту смерті в установленому законодавством України порядку та отримання, у подальшому, відповідних документів, суд вбачає підстави для задоволення заяви.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України суд роз`яснює, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до правил ст.317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт. Котельва Полтавської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк Донецької області, допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 76-81, 258, 265, 317, 319, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , представник заявника - адвокат Сідько Світлана Іванівна, заінтересована особа: Котелевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт. Котельва Полтавської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до Котелевського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для державної реєстрації смерті особи.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Г.М. Гуляєва