ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2025 року м. Кропивницький

справа № 392/1530/24

провадження № 22-ц/4809/1212/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Маловисківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною адвоката Беспалової Наталки Олександрівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2025 року у складі судді Назаренка К. П. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що сторони, починаючи з 2008 року та до 2015 року, проживали однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька.

Так як позивач та відповідач на час народження дитинини не перебували в зареєстрованому шлюбі, то запис про батька дитини здійснено за прізвищем та громадянством матері ОСОБА_4 , а ім`я та по батькові батька дитини записані за вказівкою матері ОСОБА_5 , як це передбачено ст. 135 СК України.

Спочатку сторони проживали разом як сім`я і ОСОБА_2 визнавав доньку своєю, піклувався про неї, забезпечував матеріально та брав активну участь у її вихованні.

З 2015 року відповідач став проживати окремо від ОСОБА_1 та спільної доньки, проте, з останньою підтримував стосунки, зокрема, вітав доньку з її днем народження, передавав подарунки та грошові кошти.

Однак, останні 9 років ОСОБА_2 майже не спілкується з донькою, не допомагає матеріально в її утриманні, а позивачу важко самій забезпечувати належну матеріальну підтримку дитини та забезпечувати усім необхідним для її гармонійного розвитку.

Оскільки, факт походження дитини від відповідача спричиняє необхідність виконання обов`язків батька, визначених законодавством, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2025 року призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства судову молекулярно-генетичну експертизу.

Проведення експертизи доручено Комунальній установі «Одеському обласному бюро судово-медичних експертиз» та доручено працівникам Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» здійснити проведення відбору біологічних зразків для генетичного дослідження та направити ці зразки до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

На вирішення експертизи поставлено наступне питання: Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .?

Для проведення експертизи визначено відібрати необхідні біологічні зразки у осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Для проведення експертизи зобов`язано сторони у справі з документами, необхідними для встановлення особи (паспортами, ID - картками, свідоцтвом про народження дитини) на вимогу експертів з`явитися до Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Роз`яснено сторонам положення ст. 109 ЦПК України, згідно з якими у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Попереджено судового експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України.

Обов`язок з оплати призначеної у справі судової молекулярно-генетичної експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 з наступним розподілом між сторонами судових витрат відповідно до результату вирішення справи.

На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Ухвала суду мотивована тим, що для підтвердження або спростування кровного споріднення між відповідачем та ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , потрібні спеціальні знання в галузі медицини, як наслідок, у справі необхідно призначити судову молекулярно-генетичну експертизу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Беспалова Н. О., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , просить ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зокрема, відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що не було враховано судом першої інстанції, а тому оскаржувана ухвала не відповідає стандартам мотивованого рішення.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від адвоката Сьори О. М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2025 року без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу від Маловисківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Сьора О. М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законому порядку.

Від представника відповідача адвоката Бзпалової Н. О. надійшла заява, в якій вона просить розглядати апеляційну скаргу без її участі.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи вразі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «ДомбоБегеер Б. В. проти Нідерландів» («DomboBeheerB. V. v. TheNetherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Українське цивільне судочинство базується на принципах, передбачених у ст. 2 ЦПК України, зокрема, принципах диспозитивності та змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зміст принципу змагальності сторін полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12 ЦПК України).

Право учасників справи подавати суду докази передбачене п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України. Водночас згідно з пунктами 2 та 4 ч. 2 ЦПК України на них покладаються обов`язки сприяння своєчасному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду та вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 т. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зізбирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з нормами частин 1, 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини, чия практика застосовується судами як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України) зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова протии Російської Федерації» від 07.05.2009 № 3451/05, п. 34).

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест с єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, N? 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №399/1029/15-ц (провадження №61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна при сутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справи СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Матеріалами справи підтверджується, що предметом позовних вимог у справі, що переглядається, є визнання відповідача батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 1-8).

З аналізу викладеного вбачається, що, питання, які поставлені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, мають безпосередній зв`язок з підставами позову, і для того щоб на них отримати відповідь необхідні спеціальні знання, якими ні учасники справи, ні суд не володіють.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, беручи до уваги зміст заявлених позовних вимог, обставини, які входять до предмета доказування, а також приписи статті 77 ЦПК України щодо належності доказів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Клопотання позивача фактично є вимогою про здобуття конкретного доказу у справі, для чого безперечно потрібні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо або вони можуть бути встановлені як сумнівні, такі, що підлягають критичній оцінці.

В цій справі відмова у задоволенні обґрунтованого клопотання позивача про призначення експертизи могла б мати ознаки порушення основоположного принципу змагальності у цивільному судочинстві та права позивача на справедливий суд, а тому безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність підстав для проведення у даній справі судової молекулярно-генетичної експертизи у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі.

Доводи апеляційної скарги на переконання суду, є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Беспалової Наталки Олександрівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12.08.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник