Справа № 521/2279/25
Номер провадження № 2/521/2912/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників справи:

від ОСОБА_1 адвокат Масловський Ігор Миколайович, на підставі ордера;

від ОСОБА_2 адвокат Ковальчук Олег Олександрович, на підставі ордера;

від ПрАТ «СК «Євроінс Україна» - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, ) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У лютому 2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у якій позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь у якості відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок вчинення ДТП, грошові кошти у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - у розмірі 56964 грн. 67 коп., а також вирішити питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у справі.

Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що він є власником автомобіля марки Мercedes-Вenz, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Як зазначено позивачем, 27.09.2024 року о 15:36 у місті Одесі по вулиці Люстдорфська дорога, біля будинку №140, відповідач, керуючий автомобілем марки Рeugeot, державний номерний знак НОМЕР_4 , під час руху заднім ходом допустила зіткнення з автомобілем марки Мercedes-Вenz, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить позивачу, внаслідок чого, відповідачкою було здійснено пошкодження автомобіля позивача Мercedes-Вenz, номерний знак НОМЕР_3 .

За твердженнями позивача, постановою Київського районного суду міста Одеси від 16.10.2024 року у справі 947/31956/24, яка набрала законної сили, було визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як зазначено позивачем, на момент спричинення шкоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у Страховій організації - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Євроінс Україна», до якої позивач звернувся з відповідною заявою про отримання відшкодування майнової шкоди, здійсненої відповідачем, а саме витрат на ремонт автомобіля позивача Мercedes-Вenz та якою було виплачено позивачу суму відшкодування у розмірі 97891 грн. 61 коп.

Водночас, як зазначив позивач, для здійснення ремонту він звернувся до офіційного дилера Мercedes-Вenz group в Одеському регіоні філії «Автомобільний дім Одеса», яким було здійснено розрахунок послуг та запчастин, які необхідні для ремонту автомобіля позивача після ДТП на загальну суму 154 856 грн. 28 коп., в тому числі ПДВ 25809 грн. 38 коп.

Як зауважено позивачем, послуги з ремонту автомобіля були виконані повністю 24.01.2025 року, а відтак, позивач звертається до суду із позовом про стягнення з відповідача різниці між виплаченим страховою компанією відшкодуванням та реально витраченою сумою позивача на ремонт автомобіля.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

12.02.2025 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/2279/25 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено дату судового розгляду.

Відзив до суду від представника відповідача до суду не надходив.

Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси.

Водночас, 07.05.2025 року до Хаджибейського районного суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 29346), за вимогами яких представник відповідача просив суд: при ухваленні судового рішення прийняти вказані письмові пояснення до відома та постановити судове рішення яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволені його цивільного позову до ОСОБА_2 у цивільній справі № 521/2279/25 про відшкодування шкоди та судових витрат по справі; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на користь ОСОБА_2 щодо надання правничої допомоги адвокатом Ковальчуком Олегом Олександровичем в розмірі 20 000 грн.

Зокрема, за доводами письмових пояснень, представник відповідача зауважив, що ознайомившись з матеріалами цивільної справи наявні підстави вважати, що позивачем взагалі не надано достовірних доказів причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та тими пошкодженнями автомобіля які позивач надав до суду у вигляді послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобіля MERCEDES-BENZ, державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 04.06.2025 року у справі №521/2279/25 усне клопотання представника позивача адвоката Масловського І.М., заявлене ним 04.06.2025 року в судовому засіданні під час розгляду справи №521/2279/25 про залучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та долучення додаткових письмових доказів задоволено; залучено до справи №521/2279/25 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ «СК «Євроінс Україна»; зобов`язано позивача надіслати на адресу Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» копії позову з додатками; встановлено Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» строк для подання письмових пояснень по суті позовних вимог - 15 днів з моменту отримання ухвали; направлено копію ухвали на адресу Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна»; долучити до матеріалів справи письмові документи, надані позивачем на 112 аркушах; вручено в судовому засіданні представнику відповідача примірник письмових документів, наданих позивачем; відкладено розгляд справи.

Від ПрАТ «СК «Євроінс Україна» до суду письмових пояснень щодо позову не надійшло.

13.08.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника відповідача адвоката Ковальчука О.О. через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання (вх. №53469) про призначення у справі судової транспортно-товарознавчої експертизи, за вимогами якого представник відповідача просив суд: призначити у цивільній справі № 521/2279/25 судову транспортно-товарознавчу експертизу; поставити перед експертом наступне питання: - визначити вартість завданого збитку транспортного засобу: марка MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , vin- код: НОМЕР_6 , власник ОСОБА_1 , завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 27.09.2024 року у м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 140; доручити проведення експертизи експертам: Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що знаходиться за адресою: м. Одеса вул. Прохорівська, 35; попередити експерта про кримінальну відповідальність при проведенні експертизи; на час проведення експертизи зупинити розгляд цивільної справи.

Зокрема, вказане вище клопотання обґрунтоване тим, що ознайомившись з матеріалами цивільної справи представник відповідача дізнався, що позов про нанесені збитки ґрунтується на Звіті № 42387 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власник ОСОБА_1 , виготовлений ФОП ОСОБА_3 31.10.2024 року.

Водночас, як вважає відповідач, ФОП ОСОБА_3 не є судовим експертом та відповідно до Закону не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків.

Також, як вказав представник відповідача, при проведенні огляду транспортного засобу на предмет пошкоджень, а ні він, а ні його довіритель не був присутній і не був попереджений про проведення такого огляду, відтак вважає дії оцінювача незаконними та упередженими.

Розглянувши вказане вище клопотання в судовому засіданні 14.08.2025 року суд протокольною ухвалою постановив відмовити у його задоволенні, враховуючи таке.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76,102 ЦПК України висновок експерта є одним із доказів, на підставі яких суд встановлю є наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Водночас, суд зауважує, що судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

При цьому, сам факт заявлення клопотання про призначення експертизи жодним чином не свідчить про обов`язок суду призначити відповідну експертизу, зважаючи на те, що судова транспортно товарознавча експертиза не належить до категорії експертиз, які, у відповідності до положень ст. 105 ЦПК України, призначаються судом в обов`язковому порядку.

Проаналізувавши зміст клопотання, суд вважає, що представником відповідача не наведено належних обґрунтувань необхідності призначення судової автотоварознавчої експертизи, та не наведено переконливих доводів для призначення у справі такої експертизи та про доцільність її призначення.

Судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи долучено Звіт № 42387 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власник ОСОБА_1 виготовлену ФОП ОСОБА_3 31.10.2024 року яким вже було вирішено питання, поставлене представником відповідача у клопотанні про призначення експертизи.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні`звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Як зазначено у п.1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно з п.1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ .

Відповідно до п.1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Згідно з п.4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством.

Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової автотоварознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092.

При цьому, Закон № 961 не вимагає саме подання висновку експертизи для оцінки розміру заподіяного збитку та визначення регламентної виплати, у зв`язку з чим суд відхиляє посилання відповідача на норми ст.ст.74, 76, 103, 110 ЦПК України в обґрунтування твердження про те, що судом може бути взято до уваги в якості доказу лише висновок експерта, оскільки під час формування Звіту № 42387 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власник ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 не попереджався про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

При цьому, висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. Таким чином суд призначає повторну експертизу у разі встановлення висновку первинної експертизи неповним та неясним та за умови, коли таку неповноту або неясність усунути шляхом допиту експерта неможливо.

Разом з тим, у клопотанні представником відповідача суду не зазначено, які саме порушення вимог законодавства було допущено при складанні звіту № 42387 ФОП ОСОБА_3 .

Також, враховуючи предмет та характер спору між сторонами, обсяг долучених до матеріалів справи доказів, обсяг питань, які пропонує поставити на експертизу сторона відповідача значно затягне розгляд цієї справи.

З огляду на зазначене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, а також з урахуванням суті спору, суд не вбачає підстав для призначення експертизи, оскільки належного обґрунтування вимог щодо проведення такої експертизи стороною відповідача не надано.

При цьому, суд зазначає, що призначення у справі недоцільної експертизи та зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав порушує розумні строки тривалості судового провадження, що, у свою чергу, є порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З урахуванням наведеного, суд вважає за недоцільне призначати судову експертизу у справі, з огляду на що, у задоволенні клопотання про її призначення слід відмовити.

Окрім наведеного, в судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про витребування у Третьої особи копії полісу ОЦСВП відповідачки. Водночас, під час оголошеної судом технічної перерви, представником відповідача і позивачу, і суду було надано копію такого полісу задля процесуальної економії часу та за клопотанням представника позивача вказаний поліс було долучено до матеріалів цивільної справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви, з мотивів, викладених письмово, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позовної заяви, просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі.

Представник Третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, будь-яких заяв або клопотань суду не надав, про причини своєї неявки не повідомив.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши позицію учасників справи, які з`явилися в судове засідання, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП не потребують задоволення, враховуючи таке.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З наявного в матеріалах справи Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 вбачається що автомобіль Мercedes-Вenz, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 .

16.10.2024 року Київським районним судом міста Одеси у справі №947/31956/24 було винесено постанову, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., вирішено питання про судові витрати.

Одночасно з цим, Київським районним судом міста Одеси у вказані вище постанові було встановлено такі обставини:27.09.2024 року о 15:36 год., в м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога, біля будинку № 140, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «PEUGEOT», номерний знак НОМЕР_4 , під час руху заднім ходом, не переконалась у безпечності маневру, в результаті чого допустила зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_3 , який зупинився позаду. За таких обставин, в результаті дорожньо-транспортної події транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.10.9 «Правил дорожнього руху» України, за що відповідальність передбачена за ст.124 КУпАП.

Також в матеріалах справи наявний скріншот (паперова копія електронного документу), зі змісту якого вбачається: деталі платежу: від Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», 30.12.2024 року, +97891 грн. 61 коп., деталі операції: страхове відшкодування зг. Акту №226243/1/2024 від 30.12.2024 , поповн. КР, ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , КОД., без ПДВ.

З рахунку фактури № від 10.10.2024 року, наданої Філією «Автомобільний дім Одеса» Приватного акціонерного товариства «Одеса Авто», вбачається, що послуги з технічного обслуговування і ремонту автомобіля Мercedes-Вenz, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , складають 154 856 грн. 28 коп.

В цей же день, 10.10.2024 року Філією «Автомобільний дім Одеса» було складено калькуляцію до рахунку фактури № від 10.10.2024 року, за якою вартість послуг, що планувалася надатися позивачу становила 154 856 грн. 28 коп. з ПДВ.

Відповідно до акту наданих послуг від 24.01.2025 року №, наданого Філією «Автомобільний дім Одеса» ОСОБА_1 було надано послуги на підставі наряду замовлення № від 24.01.2025 року на загальну суму 154 856 грн 28 коп.

Як вбачається із наявного матеріалу справи вказаного вище наряду замовлення вартість послуги Філії «Автомобільний дім Одеса», що планується надати ОСОБА_1 складає 154 856 грн. 28 коп.

Відповідно до наявних у матеріалах справи квитанцій ОСОБА_1 сплатив на рахунок Філії «Автомобільний дім Одеса» 03.12.2024 року 134 557 грн. 50 коп., 28.01.2025 року 20298 грн. 80 коп.

Також, 04.10.2024 року позивач звернувся до страховика відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування, яке виникло внаслідок події ДТП, пред`явивши при цьому копії таких документів: посвідчення водія ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_8 , поліс №217152439 ОСЦПВ ВНТЗ, копію паспорта позивача, довідку про місце його проживання, копію схеми місця ДТП, яка сталася 27.09.2024 року, протоколу про адміністративне правопорушення, фото з місця події ДТП, рахунок фактуру № від 10.10.2024 року, наданий Філією «Автомобільний дім Одеса» Приватного акціонерного товариства «Одеса Авто», з якого вбачається, що послуги з технічного обслуговування і ремонту автомобіля Мercedes-Вenz, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , складають 154 856 грн. 28 коп.; калькуляцію до рахунку фактури № від 10.10.2024 року, за якою вартість послуг, що планувалася надатися позивачу становила 154 856 грн. 28 коп. з ПДВ.

Позивач, листами від 27.11.2024 року, 26.05.2025 року звертався до страховика про виплату йому різниці між виплаченими коштами та фактично ним оплаченими за ремонт автомобіля, у відповідь на що, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомило листом №11009/ДВЗ від 27.12.2024 року позивача про те, що 31.10.2024 року ФОП ОСОБА_3 було складено Звіт № 42387 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власник ОСОБА_1 , за яким розмір збитку позивача складає 101091 грн. 61 коп. без урахування ПДВ, 119991 грн. 60 коп. з урахуванням ПДВ, розмір франшизи, передбачений полісом страхування №ЕР/223196921 становить 3200 грн.

Зі НОМЕР_9 від 31.10.2024 року про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власник ОСОБА_1 , вбачається, що ринкова вартість автомобіля складає: 3631424 грн. 92 коп.; вартість відновлювального ремонту 181191 грн. 54 коп. (з ПДВ); значення коефіцієнтів фізичного зносу 0,3772; вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ 119991 грн. 60 коп.; вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 101091 грн. 61 коп.

До вказаного звіту додано акт огляду транспортного засобу, фототаблиці транспортного засобу, ремонтну калькуляцію з системи AUDATEX.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи страхового акту №226243/1/2024, затвердженого директором ПрАТ «СК «Євроінс Україна», страховиком відповідачки факт настання страхового випадку визнано, розмір страхового відшкодування становить 97891 грн. 61 коп.

З розрахунку суми страхового відшкодування №226243/1 від 31.10.2024 року вбачається, що за полісом -223196921 ліміт відповідальності страховика становить 160000 грн., франшиза 3200 грн., розмір страхового відшкодування 97891 грн. 61 коп.

З полісу №223196921 ОСЦПВ щодо застрахованого автомобіля, яким під час ДТП керувала відповідачка, вбачається, що страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 320000 грн., за шкоду заподіяну майну 160000 грн., франшиза 3200 грн.

Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин, зокрема, будь-яких матеріалів щодо звернення позивача до страховика позивача, полісу страхування відносно відповідальності відповідача, ліміту такої відповідальності, інших доказів на підтвердження майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, матеріали цивільної справи не містять.

Окрім наведеного у матеріалах справи наявні письмові документи на підтвердження надання адвокатом позивачу правничої допомоги, а саме: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Масловського Ігоря Миколайовича ХМ №000129, ордер на надання правничої допомоги від 04.02.2025 року ВХ №1088552, договір про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Масловським І.М., за умовами п. 3.2. якого сторони домовилися, що гонорар адвоката складає 20000 грн., детальний опис робіт, виконаних адвокатом на загальну суму 20000 грн., Акт №1 приймання передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року, за яким адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу на загальну суму 11000 грн.

На підтвердження надання адвокатом Ковальчуком Олегом Олександровичем правничої допомоги ОСОБА_2 , представником надано суду договір №41 про надання правничої допомоги від 28.04.2025 року, за умовами п. 1.1. якого адвокат надає клієнту правничу допомогу у всіх справах. Вказаний договір підписано його сторонами без застережень та зауважень.

Також у матеріалах справи наявний Акт №1 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 28.04.2025 року, за яким адвокат Ковальчук О.О. надав ОСОБА_2 послуги на загальну суму 11000 грн; детальний опис робіт (наданих послуг на загальну суму 20000 грн.).

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованої останнім майнової шкоди у розмірі 56964 грн. 67 коп.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року у справі № 607/20787/19).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 зазначеної статті).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

У даному разі судом встановлено, що спірних правовідносин застосовуються вимоги Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та гл. 82 розд. ІІІ ЦК України.

Вказаний Закон є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п. 1.4, 1.7 ст. 1 Закону).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Зокрема, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент дорожньо-транспортної пригоди або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Тобто, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 28 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону).

В той же час, за ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, судом у даній справі встановлено, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «PEUGEOT», номерний знак НОМЕР_4 , під час руху заднім ходом, не переконалась у безпечності маневру, в результаті чого допустила зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_3 , який зупинився позаду.

16.10.2024 року Київським районним судом міста Одеси у справі №947/31956/24 було винесено постанову, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., вирішено питання про судові витрати.

З наявного у матеріалах справи скріншоту (паперова копія електронного документу) вбачається: деталі платежу: від Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», 30.12.2024 року, +97891 грн. 61 коп., деталі операції: страхове відшкодування зг. Акту №226243/1/2024 від 30.12.2024 , поповн. КР, ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , КОД., без ПДВ.

Тобто, як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні позивачем, та не заперечено відповідачем, страховиком ОСОБА_2 - Третьою особою у даній справі, позивачу було перераховано страхове відшкодування у розмірі 97891 грн. 61 коп.

Зважаючи на те, що як встановлено судом з наданих позивачем документів належний йому на праві власності автомобіль було відновлено за 154 856 грн. 28 коп., останній вважає, що відповідачка має позивачу відшкодувати різницю коштів між реально сплаченими за відновлення автомобіля та виплаченим страховиком відшкодуванням у нарахованому ним розмірі 56964 грн. 67 коп.

Разом з тим, з матеріалів цивільної справи, а саме з доданих позивачем письмових документів, судом вбачається, що на запит адвоката позивача, Третьою особою останньому було надано копію страхової справи за наслідками розгляду заяви позивача про настання страхового випадку внаслідок ДТП.

Так, судом встановлено, що 04.10.2024 року позивач звернувся до страховика відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування, яке виникло внаслідок події ДТП, пред`явивши при цьому копії таких документів: посвідчення водія ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_8 , поліс №217152439 ОСЦПВ ВНТЗ, копію паспорта позивача, довідку про місце його проживання, копію схеми місця ДТП, яка сталася 27.09.2024 року, протоколу про адміністративне правопорушення, фото з місця події ДТП, рахунок фактуру № від 10.10.2024 року, надану Філією «Автомобільний дім Одеса» Приватного акціонерного товариства «Одеса Авто», вбачається, що послуги з технічного обслуговування і ремонту автомобіля Мercedes-Вenz, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , складають 154 856 грн. 28 коп.; калькуляцію до рахунку фактури № від 10.10.2024 року, за якою вартість послуг, що планувалася надатися позивачу становила 154 856 грн. 28 коп. з ПДВ.

Окрім цього, як вбачається судом, позивач, листами від 27.11.2024 року, 26.05.2025 року звертався до страховика про виплату йому різниці між виплаченими коштами та фактично ним оплаченими за ремонт автомобіля, у відповідь на що, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомило листом №11009/ДВЗ від 27.12.2024 року позивача про те, що 31.10.2024 року ФОП ОСОБА_3 було складено Звіт № 42387 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власник ОСОБА_1 , за яким розмір збитку позивача складає 10091 грн. 61 коп. без урахування ПДВ, 119991 грн. 60 коп. з урахуванням ПДВ, розмір франшизи, передбачений полісом страхування №ЕР/223196921 становить 3200 грн.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Звіту № 42387 від 31.10.2024 року про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , власник ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля складає: 3631424 грн. 92 коп.; вартість відновлювального ремонту 181191 грн. 54 коп. (з ПДВ); значення коефіцієнтів фізичного зносу 0,3772; вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ 119991 грн. 60 коп.; вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 101091 грн. 61 коп.

До вказаного звіту додано акт огляду транспортного засобу, фототаблиці транспортного засобу, ремонтну калькуляцію з системи AUDATEX.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи страхового акту №226243/1/2024, затвердженого директором ПрАТ «СК «Євроінс Україна», страховиком відповідачки факт настання страхового випадку визнано, розмір страхового відшкодування становить 97891 грн. 61 коп.

З розрахунку суми страхового відшкодування №226243/1 від 31.10.2024 року вбачається, що за полісом -223196921 ліміт відповідальності страховика становить 160000 грн., франшиза 3200 грн., розмір страхового відшкодування 97891 грн. 61 коп.

З полісу №223196921 ОСЦПВ щодо застрахованого автомобіля, яким під час ДТП керувала відповідачка, вбачається, що страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 320000 грн., за шкоду заподіяну майну 160000 грн., франшиза 3200 грн.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.»

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 59), від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Отже, касаційний суд акцентував увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Таким чином, відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09.02.2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.01.2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України).

Так, у даній справі позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 56964 грн. 67 коп. матеріальних збитків, як з винуватиці ДТП.

При цьому, зважаючи на те, що позивачем заявлені вимоги щодо стягнення вартості матеріального збитку, що є частиною страхової виплати, оскільки судом в судовому засіданні встановлено, що ліміт відповідальності страховика відповідача становить 160000 грн, а також те, що виплата страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 97 891 грн. 61 коп. не перевищувала мінімального розміру (ліміту) страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № -223196921 від 02.09.2024 року, який був встановлений на час виникнення спірний правовідносин 160 000грн., суд вважає помилковою позицію позивача щодо покладення обов`язку сплати матеріального збитку у розмірі 56964 грн. 67 коп. саме на відповідачку, адже у даному разі обов`язок з виплати суми страхового відшкодування з урахуванням зносу покладений на страховика відповідачки ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.08.2024 року у справі № 712/9328/21.

Оскільки в судовому засіданні представник позивача не скористався правом на заявлення клопотання про залучення у справу співвідповідача або зміну відповідача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відшкодування майнової шкоди задоволення не потребують, внаслідок пред`явлення позову до неналежного відповідача.

При цьому належним відповідачем у даній справі є саме ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

У постановах Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 761/30025/16-ц, від 10.03.2021 року у справі № 226/817/19 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому суд не надає оцінку обґрунтованості позовних вимог по суті спору, оскільки питання про їх обґрунтованість у такому випадку мало б вирішуватися судом під час вирішення справи по суті за належного складу учасників справи, питання про права та обов`язки яких підлягає вирішенню за результатами розгляду позовних вимог.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 року у справі № 659/954/18.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи те, що у даній справі суд прийшов до переконання про наявність підстав для відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову на позивача.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, у даній справі судом встановлено, що на підтвердження надання адвокатом Ковальчуком Олегом Олександровичем правничої допомоги Горобець Катерині Олександрівні, представником, який на підставі ордера про надання правничої допомоги ВН №1510213 від 28.04.2025 року уповноважений на представництво інтересів відповідачки, надано суду договір №41 про надання правничої допомоги від 28.04.2025 року, за умовами п. 1.1. якого адвокат надає клієнту правничу допомогу у всіх справах. Вказаний договір підписано його сторонами без застережень та зауважень.

Також у матеріалах справи наявний Акт №1 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 28.04.2025 року, за яким адвокат Ковальчук О.О. надав ОСОБА_2 послуги на загальну суму 11000 грн; детальний опис робіт (наданих послуг на загальну суму 20000 грн.).

Як зазначалося судом за текстом рішення раніше, четвертою та п`ятою частинами ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Враховуючи вищенаведені правові позиції Європейського Суду, Верховного Суду, оцінюючи характер правової допомоги відповідачці у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, приймаючи до уваги пропорційність до розміру позовних вимог у задоволенні яких судом відмовлено позивачу, суд виснує, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу у даному разі у розмірі 20000 грн. є надмірними, з огляду на що потребують зменшення до 5 000 грн.

Відтак, суд вважає, що вимоги відповідачки про відшкодування їй витрат на правничу допомогу адвоката потребують часткового задоволення, та до стягнення з позивача належить 5000 грн., з відмовою в іншій частині.

Керуючись ст. 12, 13, 17, 76-80, 137, 141, 259, 265, 273, 354, ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без задоволення.

Клопотання представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) адвоката Ковальчука О.О. про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 20000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн.

В іншій частині клопотання представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) адвоката Ковальчука О.О. про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 14.08.2025 року.

Повний текст рішення складено та підписано 14.08.2025 року.

Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ),

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Третя особа: ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, ).

Суддя: Н.О. Шевчук