Справа № 305/374/25
Провадження № 2/344/2420/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Домбровської Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (надалі також «Позивач»; попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 (надалі також «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором №4390127 від 15.02.2024 року, в якому просить стягнути з Відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 137 622,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 15.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4390127, відповідно до якого товариство надало позичальнику у користування кредитні кошти у розмірі 12000,00 грн., зі встановленим строком користування, а останній зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. В подальшому на підставі додаткової угои до кредитного договору суму кредиту було збільшено на 3000,00 грн., а відтак загалом тіло виданого кредиту становить 15000,00 грн.

25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 25/10/2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Договору до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №4390127 від 15.02.2024 року, загальна сума заборгованості 109872,66 грн., яка складається з 14999,00 грн. заборгованості за основним боргом, 87372,67 грн. заборгованості за процентами, 7500,00 грн. штрафні санкції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», правонаступником якого є Позивач, виконало свої зобов`язання за кредитним договором, а Відповідач, в свою чергу, порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Позивач стверджує, що Відповідач має перед ним непогашену заборгованість за Договором №4390127 від 15.02.2024 року, загальна сума заборгованості 137622,66грн., яка складається з 14999,00 грн. заборгованості за основним боргом, 87372,67 грн. заборгованості за процентами, нарахованими попереднім кредитором, 35250,00 грн. суми заборгованості за процентами нарахованими Позивачем за 94 календарних днів.

Зазначений кредитний договір укладений в електронній формі та підписаний Відповідачем електронним цифровим підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача.

Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, просила позов задовольнити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представником Відповідача Валіна М.С. на адресу суду подано відзив на позов, у якому вона проти позову заперечила та просила в його задоволенні в частині стягнення нарахованих відсотків відмовити.

В обгрунтування заперечень посилалася на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позичальнику було надано всю необхідну інформацію відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відсутність документального підтвердження такої інформованої згоди означає , що кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність.

Посилалася також на відсутність в матеріалах справи інформації про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання. Це ставить під сумнів законність та юридичну силу укладеного договору, оскільки ідентифікація є важливим елементом, який забезпечує безпеку укладення правочинів в електронному середовищі. Вважає укладення договору за допомогою вказаного позивачем гіперпосилання необгрунитованм і таким, що не відповідає вимогам українського законодавства.

Представником Відповідача подано заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову в частині нарахованих відсотків з викладених у відзиві підстав.

Представник Позивача також скористалася правом на подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

15.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Договір №4390127 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3., 1.4., 1.5., 1.6. цього договору, на умовах встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту складає 12 000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає обов`язки на умовах т у строки, визначені Договором. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаному у п. 1.3. (п. 1.4.1.). Знижена процентна ставка становить 1,63% в день та застосовується на умовах, якщо Клієнт до 05.03.2024 (включно) або протягом 3-х календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт, як учасник програми лояльності отримає індивідуальну знижку, у випадку не виконання Клієнтом вказаних умов користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою (п. 1.4.2.). Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою складає: за стандартною ставкою 185488,02% річних (п. 1.5.1.), за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 92231,18% річних (п. 1.5.2.). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 120 000,00 грн (п. 1.6.1), за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 117 900,00 грн. (п. 1.6.2).

Згідно з п.п. 2.1., 5.4.1. договору, кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № 5168хххххххх1638. Клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.

Відповідно до п. 9.7.1. договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється на номер мобільного телефону клієнту повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Кредитний договір підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 89100 та засвідчено останнім із позначкою часу 15.02.2024 13:43:26. ОСОБА_1 також вказав свої паспортні дані, місце реєстрації, ідентифікаційний номер (а.с. 42 зворот - 43).

Крім того, 15.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Додатковий договір до оговору №4390127 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.02.2024, яким суму кредиту збілшеео до 15 000,00 грн. вказану додаткову угоду підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 88773 (а.с.23-24).

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту від 15.02.2024 зазначено: інформація про кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Зазначено, що дата надання інформації 15.02.2024, ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 16.02.2024 (а.с. 45-47).

Відповідно до повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» №81 від 01.11.2024 року (а.с.22) 15.02.2024 13:45:17 було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта від ТОВ «Лінеура» на суму 12 000,00 грн. Маска картки 516874хххххх1638.

Згідно повідомлення №929-0111 від 01.11.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», з яким ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів, 15.02.2024 22:31:18 було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта 516874хххххх1638 на суму 3 000,00 грн. (а.с. 21).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №4390127 від 15.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 25.10.2024 до сплати 109 872,66 грн., з яких: тіло кредиту 14999,00 грн., проценти за користування 87372,67 грн., штрафні санкції - 7500,00 грн., розмір процентної ставки з 15.02.2024 по 05.03.2024 1,63% у день, з 06.03.2024 по 25.10.2024 - 2,50% у день (а.с. 53-58).

25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 25/10/2024 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 107-111).

Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року, позивач прийняв Реєстр Боржників, від ТОВ «Лінеура Україна» і до нього переходять Права вимоги Заборгованості від боржників і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників додаток №1 до Договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 109872,66 грн., яка складається з: 14999,00 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу; 87372,67 грн. - сума заборгованості за процентами, 7500,00 грн. штраф (а.с. 16).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за договором №4390127 від 15.02.2024 за 94 календарних днів (26.10.2024 27.01.2025) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 35250,00 грн., процентна ставка 2,5%, період нарахування з 26.10.2024 по 27.01.2025 (а.с.59-60).

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Фінтраст Україна» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність з надання інших фінансових послуг (а.с. 76).

Отже, за вище зазначених обставин позивач є новим кредитором за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4390127 від 15.02.2024 року.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із Відповідача на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Фінтраст Капітал» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України).

За таких обставин, у Позивача, як нового кредитора, який набув право вимоги в межах сум зазначених у договорі, наявне право вимоги до Відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

У відповідності до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

В пункті 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 1048,1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Положеннями статей 1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що 15.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4390127 про надання споживчого кредиту з урахуванням додаткової угоди до цього договору від 15.02.2024 року в сумі 15000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором №4390127 від 15.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 25.10.2024 (а.с. 53-58) ОСОБА_1 на погашення заборгованості за даним кредитним договором здійснено платежі:

0,01 грн. 06.03.2024 року на погашення тіла кредиту;

5201,25 грн. 06.03.2024 року на погашення відсотків по кредиту.

Інших платежів ена погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором вищевказаний розрахунок не містить.

Отже, Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Докази, які б спростовували вищевикладене, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Відповідача заборгованості за основною сумою боргу за договором №4390127 про надання споживчого кредиту від 15.02.2024 в розмірі 14 999,00 грн.

Щодо стягнення процентів за кредитним договором Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №4390127 від 15.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 25.10.2024 до сплати 109 872,66 грн., з яких: тіло кредиту 14999,00 грн., проценти за користування 87372,67 грн., штрафні санкції - 7500,00 грн., розмір процентної ставки з 15.02.2024 по 05.03.2024 1,63% у день, з 06.03.2024 по 25.10.2024 - 2,50% у день (а.с. 53-58).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за договором №4390127 від 15.02.2024 за 94 календарних днів (26.10.2024 27.01.2025) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 35250,00 грн., процентна ставка 2,5%, період нарахування з 26.10.2024 по 27.01.2025 (а.с.59-60).

Таким чином, Судом встановлено, що первісним кредитором було нараховано проценти за користування кредитом включно по 25.10.2024 року, тобто на день укладення договору факторингу.

В подальшому, як встановлено Судом, Позивачем, який у встановленому законом порядку набув право вимоги до Відповідача та є фінансовою установою, в межах строку дії кредитного договору було здійснено нарахування процентів, починаючи з 26.10.2024 по 27.01.2024 року, тобто в межах 94 днів.

Ввідсотки розраховано Позивачем в межах узгодженого строку кредитування.

Однак, Судом встановлено, що розрахунок відсотків здійснено без врахування вимог Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що договір №4390127 було укладено 15.02.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» поширюється на нього.

Отже з урахуванням вищенаведених положень закону про споживче кредитування, за підрахунками суду, проценти розраховуються наступним чином:

1) Період 15.02.2024 05.03.2024 (20 днів), процентна ставка 1,63% :

15 000,00 грн. х 1,63% х 20 днів = 4 890,00 грн.

2) Період 06.03.2024 21.04.2024 (47 днів), процентна ставка 2,50% :

14 999,00 грн. х 2,50% х 47 днів = 17 623,83 грн.

3) Період 22.04.2024 19.08.2024 (120 днів), процентна ставка 1,50% :

14 999,00 грн. х 1,50% х 120 днів = 26 998,20 грн.

4) Період 20.08.2024 27.01.2024 (161 день), процентна ставка 1,00% :

14 999,00 грн. х 1,00% х 161 день = 24 148,39 грн.

Загалом сума процентів: 4 890,00 грн. + 17 623,83 грн. + 26 998,20 грн. + 24 148,39 грн. = 73 660,42 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт погашення ОСОБА_1 процентів за договором №4390127 від 15.02.2024 в сумі 5 201,25 грн. Вказана сума підлягає вирахуванню під час визначення розміру відсотків, які підляга.ть стягненню з Відповідача.

Отже, сума процентів, яка підлягає стягненню з Відповідача, становить 68 459,17 грн. (73 660,42 грн. 5 201,25 грн. = 68 459,17 грн.).

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки Відповідач умови договору про надання споживчого кредиту №4390127 від 15.02.2024 року належним чином не виконував, жодних заперечень щодо цього суду не надав, Суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 83 458,17 грн., яка складається з 14 999,00 грн. заборгованості за основним боргом, 68 459,17 грн. заборгованості за процентами (за період з 15.02.2024 по 27.01.2025 року).

Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу суд дійшов такого висновку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 10000 гривень витрат на правову допомогу в рамках договору про надання правової (правничої) допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача.

На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав до матеріалів справи відповідні докази.

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній цивільні справі у розмірі 10000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової (правничої) допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в звіті про надання правової допомоги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8 %, що становить 2422,40 грн.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з Відповідача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 1468,94 грн.

На підставі та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 259, 223, 263, 265, 268, 273, 280-285, 354-355, 280-285 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», , заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4390127 від 15.02.2024 року в загальному розмірі 83 458,17 грн., яка складається з

14 999,00 грн. заборгованості за основним боргом,

68 459,17 грн. заборгованості за процентами (за період з 15.02.2024 року по 27.01.2025 року).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», , витрати зі сплати судового збору у розмірі 1468,94 грн.та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 18.08.2025 року.

Суддя Домбровська Г.В.