Справа № 467/409/25
Провадження № 2/467/207/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю секретаря Скорнякової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

28.03.2025 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст капітал») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №4403347 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого, відповідачка отримала кредит в розмірі 3200,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , строком на 360 днів з 20.02.2024 року по 13.02.2025 року, зі сплатою відсотків на кожні 30 днів. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, з використанням процедури, що передбачає обов`язкову ідентифікацію клієнта та подальше використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у цьому випадку «59487».

25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №25/10/2024, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №4403347 від 20.02.2024 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем набуло ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке було перейменовано у ТОВ «ФК «Фінтраст капітал». Позивач зазначив, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконав повністю та надав грошові кошти в обумовленому Договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Оскільки, відповідач порушила умови договору, заборгованості не погасила, станом на дату звернення до суду відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 33600,00 грн., з яких: 3200,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 19920,00 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам первісним кредитором, 8880,00 грн. нараховані позивачем проценти за 111 календарних днів, а також штрафні санкції 1600,00 грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 33600,00 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою судді від 31.03.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 04.06.2025 року витребувано з АТ КБ «Приватбанк» інформацію про підтвердження факту належності платіжної картки відповідачу та зарахування кредитних коштів.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в поданій позовній заяві просили у разі відсутності відзиву справу розглядати за відсутності їхнього представника, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася Звернулася із заявою, яка надійшла на електронну пошту суду 12.05.2025 року, та оригінал якої надійшов 22.05.2025 року. У заяві просила справу розглядати без її участі. Зазначила, що позовні вимоги визнає частково, в частні заборгованості за основним боргом в розмірі 3200,00 грн, оскільки є дружиною військовослужбовця, який брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брав безпосередню участь у антитерористичній операції та відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються військовослужбовцям та їх дружинам. Позовні вимоги в частині витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн не визнає, оскільки це право позивача на звернення до адвоката, а не обов`язок і позивач не був позбавлений можливості самостійно звернутися до суду і надати необхідні документи, або за клопотанням позивача суд може їх витребувати.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 20.02.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №4403347 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідачка підписала цей Договір за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «59487».

Відповідно до п.1.2 цього договору тип кредиту кредит, сума кредиту 3200,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Графіку платежів.

Пунктом п.1.4.1 цього Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки 2,5%.

Знижена процентна ставка 0,75% на день передбачена п. 1.4.2 цього Договору та застосовується за умов, якщо до 20.03.2024 року, або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів.

Згідно з п. 3.1 договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Судом також встановлено, що зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки відбулось через систему іРay.ua, на підставі укладеного договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення».

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № 342 від 02.10.2012 року) та отримало Ліцензію Національного банка України.

За інформацією в листі від 01.11.2024 року №1079-0111 ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення», було успішно перераховано грошові кошти у сумі 3200,00 грн, на платіжну картку маска карти НОМЕР_1 .

За інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 10.07.2025 року на платіжну карту ОСОБА_1 НОМЕР_2 20.02.2024 року здійснено переказ коштів у сумі 3200,00 грн через систему іРay.ua.

Матеріалами справи підтверджено, що повноваження товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у Свідоцтві про реєстрацію фінансової установи, виданому Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 394 від 19.03.2019 року та розпорядженні, виданого Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Судом також встановлено, що 25.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №25/10/2024, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні Товариства з обмеженою відповідальністю ««Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна», та витягу з відповідного реєстру боржників від 25.10.2025 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №4403347 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.02.2024 року. Сума заборгованості становить 24720,00 грн, з них: 3200,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 19920,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1600,00 грн сума заборгованості за пенею та штрафами.

Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування на нове найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Капітал».

ТОВ «Лінеура Україна» складено розрахунок заборгованості за договором №4403347 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.02.2024 року станом на дату укладення договору факторингу 25.10.2024 року, за яким заборгованість становить 24720,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 3200,00 грн, нарахованих процентів 19920,00 грн та штрафних санкцій 1600,00 грн.

ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є фінансовою установою, згідно витягу з Державного реєстру фінансових установ, з правом надання коштів та банківських металів у кредит, правом надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу.

ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» складено розрахунок заборгованості за договором №4403347 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.02.2024 року за період з 26.10.2024 року по 13.02.2025 року, та нараховано процентів за цей період 8880,00 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, укладеним в електронній формі до нього.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила

пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що договір від 03.03.2024 року №4439750 був підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим він акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора.

Також суд встановив, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 3200,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки, отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку, договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Доказів визнання

кредитного договору недійсним до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів повернення відповідачем коштів у повному обсязі.

Відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення 25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору факторингу.

Відповідно до ст. 1078, 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу 25.10.2024 року, укладеного ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

За змістом ст. 1054, 1048, 1049 ЦК України та умов кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 13.02.2025 року (360 днів від 20.02.2025 року) й саме до цього строку ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу від 25.10.2024 року, укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.

Водночас, первісним кредитором та позивачем не враховано, що ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24.12.2023 року, відсотки з 25.12.2023 року по 22.04.2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5%, а з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) - в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5%. В подальшому в розмірі денної процентної ставки не більше 1%

Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом, які нараховувались первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», нараховані за процентною ставкою 0,75% у період з 20.02.2024 року по 23.03.2024 року включно, однак 24.03.2024 року проценти за цей період перераховані за денною ставкою 2,5%.

В подальшому проценти за користування кредитом нараховані первісним кредитором за процентною ставкою 2,5% до 25.10.2024 року включно, незважаючи на те, що з 23.04.2024 року вже діяло законодавчо визначене обмеження по процентній ставці 1,5 % в день, а з 21.08.2024 року 1%.

Відтак, нараховані ТОВ «Лінеура Україна» проценти за користування кредитом підлягають відповідному зменшенню та становлять за період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року 5760,00 грн (3200,00 грн х 1,5% х 120 дн.), а за період з 21.08.2024 року по 25.10.2024 року 2112,00 грн (3200,00 грн х 1% х 66 дн.).

Всього заборгованість за процентами за період з 20.02.2024 року по 25.10.2024 року мала бути нарахована первісним кредитором в розмірі 12912,00 грн (5040,00 грн + 5760,00 грн + 2112,00 грн).

Проценти за користування кредитом, які нараховувались позивачем, нараховані за процентною ставкою 2,5% з 26.10.2024 року по 13.02.2025 року незважаючи на те, що з 21.08.2024 року діяло законодавчо визначене обмеження по процентній ставці 1% на день.

Відтак, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» проценти за користування кредитом підлягають відповідному зменшенню та становлять за період з 26.10.2024 року по 25.02.2025 року 3552,00 грн (3200,00 грн х 1% х 111 дн.).

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», суд виходить із того, що умови кредитного договору від 20.02.2024 року №4403347 відповідачкою належним чином не виконані, відповідачка отримала кредит у сумі 3200,00 грн та не повернула його.

ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК« Фінтраст Україна» право вимоги за вказаним договором до боржника ОСОБА_1 . Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» має право на стягнення із відповідачки суми основного боргу та процентів за користування кредитом, нарахованих як первісним кредитором так і позивачем після укладання договору факторингу в межах дії кредитного договору, з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 19664,00 грн, яка складається із: заборгованості по кредиту 3200,00 грн, заборгованості по процентам, нарахованим первісним кредитором 12912,00 грн, заборгованості по процентам, нарахованим позивачем 3552,00 грн.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає із наведених вище підстав.

Посилання позивачки на безпідставність нарахування їй процентів за користування кредитом у зв`язку з тим, що вона є дружиною військовослужбовця суд відхиляє за наступних підстав.

Так, з копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 від 29.08.2015 року убачається, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 24.04.2018 року має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_5 від 05.02.2017 року ОСОБА_2 з 29.01.2017 року по 28.01.2020 року та з 05.03.2021 року по 22.04.2023 року перебував на військовій службі за контрактом. У складі в/ч НОМЕР_6 приймав участь у антитерористичній операції ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період часу з 08.06.2017 року по 21.07.2017 року, з 10.08.2017 року по 26.01.2018 року, з 03.02.2018 року по 24.04.2018 року, з 11.10.2018 року по 06.03.2019 року, з 24.03.2019 року по 29.04.2019 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» №1357-IX від 30.03.2021 року, який набрав чинності 23.04.2021 року, внесено зміни до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 такого змісту: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності,

у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX від 11.04.2024 року, який набрав чинності 18.05.2024 року, внесено зміни до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: пункт 15 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Отже, зміни до цього Закону, на які посилається відповідачка як на матеріальну підставу для відмови у задоволенні частини вимог, набули чинності 18.05.2024 року, тобто на час укладення кредитного договору 20.02.2024 року правовідносини, які виникли між сторонами, регулювалися іншими нормами матеріального права, якими не передбачалося звільнення дружин військовослужбовців від сплати процентів за кредитом.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

За матеріалами справи чоловік відповідачки на час укладення кредитного договору 20.02.2024 року вже був звільнений з військової служби, тобто не був військовослужбовцем.

Чоловік позичальниці має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, однак цей статус як на момент укладення відповідачкою кредитного договору так і під час його дії не надавав їй пільг зі звільнення від нарахування та виплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачено встановлення кредитних пільг для учасників бойових дій.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, суд враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією договору про надання правової допомоги №10/12-2024, укладеного 10.12.2024 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім М.М.; копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Столітнього М.М. Серії КС № 9422/10, копією ордера від 21.03.2025 року, копією заявки №7249 на виконання договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року; копією акту прийому-передачі №7249 від 21.03.2025 року всього на суму 10000,00 грн, копією рахунку на оплату №7249-21/03-2025 від 21.03.2025 року на суму 10000,00 грн.

Отже, суд вважає, що позивачем надані достатні та допустимі докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які нестиме позивач.

Відповідачка аргументувала свої заперечення з приводу покладення на неї витрат позивача на правничу допомогу тим, що позивач самостійно може здійснювати свої права і обов`язки під час розгляду справи, а залучення адвоката є правом позивача, а не його обов`язком. Такі доводи відповідачки не ґрунтуються на вимогах Закону, адже право на правничу допомогу у цивільному процесі є невід`ємним правом позивача, що гарантує йому доступ до правосуддя та захист його прав. Це означає, що позивач має право на отримання юридичної консультації, представництво у суді та інші види правничої допомоги для забезпечення ефективного захисту своїх інтересів.

Доводів з приводу неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу відповідачкою не наведено, а суд, в свою чергу, не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6145,00 грн (10000,00 грн х 61,45%).

Відповідно до частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1488,56 грн (2422,40 грн х 61,45%).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрована по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2; ) заборгованість за Договором №4403347 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.02.2024 року у розмірі 19664 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 00 копійок, яка складається із: заборгованості по кредиту 3200,00 грн, заборгованості по процентам, нарахованим первісним кредитором 12912,00 грн, заборгованості по процентам, нарахованим позивачем 3552,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрована по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2; ) судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 56 копійок та судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6145 (шість тисяч сто сорок п`ять) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О.Догарєва