ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2159/24 Номер провадження 22-ц/814/1168/25Головуючий у 1-й інстанції МАХАНЬКОВ О. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 200511095 від 21.04.2016 у загальному розмірі 52228,38 грн, яка складається з суми заборгованості 34284,00 грн, суми інфляційних втрат 14857,70 грн, суми 3% річних 3086,68 грн., судовий збір у розмірі та витрати на правову допомогу.

Позовна заява обгрунтована наступним чином, 21.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михаи?лівськии?» та гр. ОСОБА_1 укладено угоду № 200511095 щодо кредитування.

Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12294,42 грн, з встановленим строком користування з 21.04.2016 по 21.04.2018, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлении? в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАИ?ЛІВСЬКИИ?», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляціи?ного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якоі? Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАИ?ЛІВСЬКИИ?», в тому числі і за Кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів.

Таким чином, Банк, правонаступником якого є позивач, виконав своі? зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в тои? же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначении? строк.

Також позивач обгрунтовує вимогу про поновлення позовної давності для подання цієї позовної заяви.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що суд у своєму рішенні суперечить власним висновкам щодо наданих документальних доказів на підтвердження позовних вимог а також щодо їх наявності у матеріалах справи.

Вказано, суд мав можливість дослідити розмір заборгованості, а виписки по рахунку є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ Банк Михайлівський 21.04.2016 було підписано заяву № 200511095, якою було відкрито поточний (банківський) рахунок та укладено кредитний договір № 200511095, відповідно до яких ОСОБА_1 (банківський рахунок № НОМЕР_1 ) отримує в кредит грошові кошти у розмірі 12294,42 грн. строком на 730 днів з 21.04.2016 по 21.04.2018, розмір процентної ставки за кредитом 0.0001% річних, графік платежів: щомісячний платіж складає 953,00 грн.

Згідно довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту відповідач отримала кредит готівкою строком на 24 місяці, реальна процентна ставка по кредиту 128,8%.

20.07.2020 між ПАТ «Банк Михаи?лівськии?» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір № 7_БМ про відступлення права вимоги, відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 р., уклали цей Договір №_7Б М про відступлення прав вимоги, надалі за текстом - Договір, про наступне: за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №l до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту(овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №l до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (п. 1 договору).

Відповідно до інформації з Витягу реєстру боржників ПАТ «Банк Михаи?лівськии?» передав позивачу відповідно до умов договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 00511095 від 21.04.2016 загальну суму заборгованості у розмірі 34384,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 11782,50 грн., заборгованість за доходами - 22501,50 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач дійсно отримала у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі 12294,42 грн., розмір відсотків, а також наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором № 200511095 від 21.04.2016 у загальному розмірі 52228,38 грн.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п. 1 ч. 2ст.11ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055ЦК України).

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 3статті 12 ЦПК України, частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до частини 2статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, Позивачем на підтвердження наявності у відповідачки заборгованості та її розміру подано до суду заяву (оферту) №200511095 від 21.04.2016, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту, договори страхування, договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, однак доказів того, що відповідачкою були отримані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем суду не надано.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачці ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до умов кредитного договору надав у користування кредитні кошти в розмірі 12294,42 грн. з встановленим строком користування з 21.04.2016 по 21.04.2018. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач з позивачем уклав договір на отримання кредиту 21.04.2016, однак на підтвердження наявності заборгованості за вказаним кредитом подано виписку по особовому рахунку № НОМЕР_2 з 23.05.2016 по 27.07.2020 за кредитним договором 200511095_KІ від 21.06.2016 де вказана загальна сума заборгованості 35237,00 грн., хоча, відповідно до заяви (оферти) № 200511095 від 21.04.2016 та розписки про отримання платіжної картки, номер особового рахунка позичальника № НОМЕР_1 .

Також у вказаній виписці по рахунку зазначена початкова дата руху коштів 23.05.2016 та вказано, що на рахунку № НОМЕР_2 оборотів 11782,50 грн, жодного доказу на підтвердження того, що позичальнику відповідно до умов договору від 21.04.2016 замість рахунку № НОМЕР_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 суду не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що виписки по рахунку є беззаперечним доказом наявності заборгованості є необґрунтованими.

Окрім того, в порушення вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надані позивачем виписки не підписані ані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, ані взагалі будь-якою посадовою особою, яка була відповідальна за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Разом з тим, у позовній заяві не вказано, коли саме відповідач отримала кредит в розмірі 12294,42 грн, суд не має можливості це встановити самостійно з наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020, оскільки, як зазначалося вище, виписка сформована з 23.05.2016 року, а не з часу укладення договору, у виписках зазначений рахунок, який не відповідає рахунку, вказаному у розписці про отримання платіжної карти і жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписках, належить саме відповідачу, не зазначено у позовній заяві ні у доданих до позовної заяви доказах.

У позовній заяві позивач вказав, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором розрахована станом на дату укладення договору факторингу та її загальний розмір становить 34284,00 коп., з яких: 11782,5 грн. заборгованість за кредитом; 22501,5 грн. заборгованість за відсотками.

При цьому з графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору, вбачається, що ОСОБА_1 не повинна була сплачувати проценти, їх розмір у графіку визначений у сумі 0 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність позовних вимог, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

За таких обставин, місцевим судом було обґрунтовано відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог банку.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно до п.1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль