Справа №150/656/25
Провадження по справі №2/150/264/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

19 серпня 2025 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Л.П. Цимбалюк, одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

До Чернівецького районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 із вище вказаною заявою.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, №2 роз`яснюється, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 позивається до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позовна заява містить чітку назву «Позовна заява про розірвання шлюбу», тоді як предметом позовних вимог згідно прохальної частини позовної заяви визначено дві вимоги:

- про розірвання шлюбу;

- про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Відповідно ч.1 ст.188 ЦПК України в одній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

В порушення ч. 1 ст. 188 ЦПК України, у позові не викладено обставин і не зазначено доказів, яким чином пов`язані між собою підставами виникнення або поданими доказами основна та похідна позовні вимоги, оскільки вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини не взаємопов`язані між собою, регулюються різними нормами права і вирішення позовної вимоги про розірвання шлюбу не залежить від вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог ст. 161 СК України.

Крім того, при розгляді такого спору обов`язковим є залучення служби у справах дітей та надання ним відповідного висновку, тобто збільшується обсяг учасників процесу, що ускладнює вирішення справи в цілому.

Спільний розгляд, різних не взаємопов`язаних між собою позовних вимог, може ускладнити вирішення справи. При цьому, в справах про розірвання шлюбу, передбачена можливість надання сторонам строку для примирення та зупинення в зв`язку з цим провадження у справі, що в свою чергу не передбачено при розгляді справ про визначення місця проживання дитини, і як наслідок, може призвести до безпідставного затягування розгляду позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, тому зазначені вище вимоги повинні розглядатися окремо.

Таким чином, у позовній заяві не викладено обставин і не зазначено доказів того, у чому конкретно полягає однорідність позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, які не взаємопов`язані між собою, регулюються різними нормами права і правильність вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу, не залежить від правильності позовних вимог про визначення місця проживання дитини.

Крім того, як вже зазначено вище, строки розгляду позовних вимог про розірвання шлюбу і позовних вимог про визначення місця проживання дитини, є різними.

Пунктами 4, 5, 8 частини 3 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України встановлено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, в порушення вимог ст., ст.175, 177 ЦПК України, ОСОБА_1 , звернувшись до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій окрім того просить вирішити питання щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, однак, у самому тексті позову відсутнє будь-яке обґрунтування такої вимоги, не зазначається зміст позовної вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, позовна заява не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей; не зазначаються докази, що підтверджують вказані обставини. Вступна, мотивувальна та прохальна частини позовної заяви стосуються виключно вимог про розірвання шлюбу, відповідно і виклад обставин, яким позивач обгрунтовує свої вимоги, стосується лише вимог про розірвання шлюбу.

Із позову взагалі не вбачається, що між подружжям існує спір про визначення місця проживання дітей, позивач не вказує, чи звертався він або відповідач до Служби у справах дітей Чернівецької селищної ради Могилів Подільського району вінницької області з приводу визначення місця проживання дітей, які заходи органом опіки та піклування вживались. До матеріалів позовної заяви не додано висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, які бажають проживати з дітьми, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено статтею 19 СК України.

Верховний Суд у постанові № 200/952/18 від 15.01.2020 року зазначає, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

У позовній заяві не зазначено статусу третьої особи; не міститься вказівка на докази щодо фактичного проживання дітей; не надано висновку органу опіки та піклування про доцільність проживання дітей разом з одним із батьків чи клопотання про витребування такого висновку.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

У випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей, провадиться в окремому провадженні, що зазначено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Проте, позивач подав до суду позовну заяву, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Отож, позивачу слід обґрунтувати вимоги в частині визначення місця проживання дітей. У протилежному випадку, за відсутності між сторонами спору, дане питання підлягає вирішенню в окремому порядку.

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України (далі СК) місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України).

Звернення до суду відбувається шляхом подачі позовної заяви з необхідними документами позивачем (тим з батьків, хто звертається до суду з позовною заявою і бажає, щоб з ним залишилася проживати дитина) до відповідача, тобто іншого з батьків). Третьoю ocoбoю, яка не заявляє cамocтійних вимoг залучають oргани oпіки та піклування за міcцем реєcтрації дитини абo фактичним її міcцем прoживання.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч.1 ст.42 ЦПК України).

Натомість, в позовній заяві взагалі не зазначається третя ocoба, яка не заявляє cамocтійних вимoг (тобто, oрган oпіки та піклування за міcцем реєcтрації дітей абo фактичним їх міcцем прoживання), в позовній заяві зазначається лише про відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається положеннями Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.4 вище зазначеного Закону із позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлена 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, позивачем в порушення положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, №3674-VI, не в повному обсязі оплачено позовні вимоги.

Згідно абзацу 2, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» від 19.11.2024, №4059-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028 гривні 00 копійок.

Відтак, сума судового збору, що підлягає до сплати за звернення фізичної особи до суду із позовною заявою немайнового характеру становить 1211 гривні 20 копійок.

У пункті 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, № 10 роз`яснюється, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою) (п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах").

Однак, позивачем в порушення положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, №3674-VI, не в повному обсязі оплачено позовні вимоги.

Так, ОСОБА_1 до позовної заяви на підтвердження сплати судового збору долучено квитанцію до платіжної інструкції №1.259577527.1 від 13.08.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено кошти в сумі 1211 грн. 20 коп.

Із вище наведеного вбачається, що ОСОБА_1 не в повному обсязі сплатив судовий збір при зверненні до суду із позовною заявою про розірвання шлюбі та визначення місця проживання дітей, тобто, сплачено фактично 1211 гривень 20 копійок по квитанції до платіжної інструкції №1.259577527.1 від 13.08.2025, тоді як сума судового збору за подання позовної заяви, предметом якої є дві вимоги немайнового характеру, становить 2422 гривні 40 копійок. Отже, сума недоплаченого судового збору складає 1211 грн. 20 коп.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

З метою встановлення єдиного порядку щодо заповнення реквізитів при сплаті судового збору через онлайн системи, банкомата для приймання платежів, Інтернет - банкінг, банківські установи тощо, обов`язковими для заповнення платниками є такі реквізити: дата документа; отримувач коштів (Назва Управління ДКСУ ); код отримувача (код за ЄДРПОУ - Код управління ДКСУ); банк отримувача (Назва розрахункового підрозділу ДКСУ); Код банку отримувача (МФО); рахунок отримувача (рахунок розпорядника коштів - банку); назва платника (для юридичної особи), ПІБ та адреса (для фізичної особи); призначення платежу.

Згідно перевірки зарахування судового збору, здійсненої через автоматизовану систему документообігу Чернівецького районного суду Вінницької області судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. по квитанції до платіжної інструкції №1.259577527.1 від 13.08.2025, підтверджено.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частиною 9 статті 185 ЦПК України встановлено, що заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

За вище наведених обставин, в силу положень статті 185 ЦПК України приходжу до висновку про залишення позовної заяви, поданої ОСОБА_1 без руху та надання визначеного законом терміну для усунення вище вказаного недоліку.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.175-177, 185, 352-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - залишити без руху.

Надати позивачу п`ятиденний термін з дня отримання копії ухвали, - для виправлення недоліків позовної заяви, що зазначені в ухвалі, шляхом приведення позовної зави відповідно до встановлених вимог, а також шляхом оплати судового збору в розмірі 1211 (однієї тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 копійок.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК