ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7150/25 Справа № 210/1192/25 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Заборський Олександр Валентинович, на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року, ухвалене суддею Вікторович Н.Ю. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

03 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона була дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її чоловік, перебуваючи на посаді водія автотранспортних засобів САТ-785С, 136т Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, 22 листопада 2013 року о 17 годині 35 хвилин в результаті нещасного випадку на виробництві на території Гірничотранспортного цеху Рудоуправління ГД Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» внаслідок сполучення травм голови та тулубу, яка супроводжувалася переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та ускладнилась травматичним шоком, код Т 06.8.

Відповідно до п.6 акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 22 листопада 2013 року, від 10 січня 2014 року, затвердженим начальником Криворізького гірничопромислового територіального управління Держіпромнагляду 11 січня 2014 року, комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок зі смертельним наслідком, який стався з ОСОБА_2 , є таким, що пов`язаний з виробництвом, підлягає обліку та на нього складається акт за формою Н-1.

Внаслідок смерті чоловіка позивачу завдана немайнова (моральна) шкода, у зв`язку з чим, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 600 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, що настала внаслідок нещасного випадку, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, що настала внаслідок нещасного випадку у розмірі 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень 00 коп.) без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Позивач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, представник позивача ОСОБА_4 , просить рішення Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2025 року змінити, збільшивши суму грошового відшкодування моральної шкоди, яку стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 з 300 000 грн. до 600 000,00 гривень. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому, представник позивача зазначає, що з даним рішенням суду першої інстанції не можна погодитись в частині розміру стягнутої на користь позивача моральної шкоди, оскільки при його ухвалені судом неправильно застосовано норми матеріального права, неповно враховано висновки Верховного Суду викладені при вирішенні аналогічних справ, та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, внаслідок чого зазначене судове рішення слід змінити в бік збільшення розміру моральної шкоди.

Так, за результатами розгляду даної справи, суд першої інстанції об`єктивно, встановивши факт завдання Позивачу моральної шкоди, дійшовши до правильного висновку про необхідність її відшкодування за рахунок Відповідача, проте не підійшов особливо ретельно до того, аби присуджена ним сума відшкодування відповідала критеріям ст.ст.23, 1167 ЦК України та з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, була домірною завданій Позивачу шкоді, а також не навів мотивів, що свідчили б про безпідставність суми заявленого Позивачем відшкодування.

Крім того, у даній справі судом не повно враховано положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у відповідності до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних Позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини Відповідача та - порушено та інших обставин.

Зважаючи на вказане, рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди, спричиненої Позивачу до заявленої у позові суми, а саме до 600 000,00 гривень.

Вказує, що нещасний випадок із смертельним наслідком стався 22.11.2013 року на виробництві у робочий час під час перебування ОСОБА_2 на робочому місці та при виконанні трудових обов`язків, через незабезпечення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» безпечних і нешкідливих умов праці, нещасний випадок визнано спеціальною комісією таким, що пов`язаний із виробництвом, що свідчить про наявність вини Відповідача та правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близького родича.

Позивач втратила свого чоловіка, якого дуже любила та цінувала, який був їй опорою в житті. З чоловіком позивач прожила у шлюбі 6 років, у шлюбі народилася донечка. Крім того, жахливі обставини смерті чоловіка спричинили постійні хвилювання, депресію, безсоння або страшні сновидіння, у разі якщо вдасться заснути. Позивач вимушена була спілкуватися з представниками державних та правоохоронних органів та близькими/знайомими, які задавали і продовжують задавати питання про те, що трапилося. Вона змушена знову згадувати весь жах втратити рідної людини, що призводить до негативних емоцій і порушення стосунків з оточуючими. Сама по собі смерть близької людини (чоловіка) є для позивача невиліковною психологічною травмою, а тому не потребує доведення будь-якими доказами. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою визнається найвищою соціальною цінністю. Смерть рідної людини - це не відновлювана втрата, що завжди спричиняє страждання та хвилювання, що має незворотні негативні наслідки. Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя позивачів. Перелічені негативні явища не можуть не турбувати, не можуть не викликати страждання, стрес, депресію, у зв`язку з чим факт моральних страждань є очевидним.

Таким чином, у своїй сукупності зазначені обставини, з урахуванням конституційної значущості здоров`я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, вказують на повну обґрунтованість вимог Позивача в частині заявленого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Зокрема, сума грошового відшкодування, на стягненні якої наполягала Позивач є справедливою, розумною, визначеною з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати та ступеня втрати працездатності, що свідчить про її домірність завданій шкоді. Однак, суд стягуючи грошову компенсацію в сумі меншій від тієї, на стягненні якої наполягала Позивач, не зазначив мотивів такого зменшення розміру грошового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 , відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4 , з викладених у відзиві підстав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року ОСОБА_2 та Поган ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №136. Після реєстрації шлюбу, дружина змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.08.2008 року.(а.с. 14)

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_8 , про що Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 02 лютого 2010 року зроблено відповідний актовий запис №38. Батьками дитини зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02.02.2010 року. (а.с. 16)

23 жовтня 2015 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, про що Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складний відповідний актовий запис №237. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.10.2015 року. (а.с. 15)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , про що 25 листопада 2013 року Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис №800, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 25.11.2013 року. (а.с. 17)

З вказаного слідує, що позивач по справі ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_2 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до Акта №48 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого начальником Криворізького гірничопромислового територіального управління Держпромнагляду від 11.01.2014 року (далі за текстом - Акт №48 про нещасний випадок) на території ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 22 листопада 2013 року о 17 годині 35 хвилин стався нещасний випадок за участі ОСОБА_2 .

Пунктом 6 Акту №48 про нещасний випадок визначені обставини, за яких стався нещасний випадок: о 06 годині 30 хвилин 22 листопада 2013 року водіями автотранспортних з САТ-785С автоколони №4 гірничотранспортного цеху (ГТЦ) гірничого департаменту включаючи водія автотранспортних САТ-785 С,136т, зайнятого транспорту гірничої маси в технологічному процесі кар`єра ОСОБА_2 , механіком в кар`єрі ОСОБА_12 був виданий письмовий наряд з проведенням інструктажу з охорони праці на транспортування гірничої маси в кар`єрі №3 рудоуправління ГД в зміну з 07 годину 00 хвилини до 19 годин 00 хвилин 22.11.2013 року. Наряд затвердив начальник автоколони №4 ГТЦ ГД.

О 06 годині 40 хвилин ОСОБА_2 отримав у диспетчера ГТЦ ГД ОСОБА_13 подорожній лист №112283 з вказівкою на виконання робіт транспортування гірничої маси в кар`єрі №3 РУ ГД.

О 06 годині 46 хвилин ОСОБА_2 пройшов перед рейсовий медичний огляд фельдшера здоровпункту перед рейсового огляду медичного центру ПАТ «АМКР». Скарг від ОСОБА_2 на стан здоров`я не надходило, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_2 у «Журналі щозмінного передрейсового та післярейсового медичного огляду водіїв». Після проведення медичного огляду ОСОБА_2 був визнаний придатним до керування транспортним засобом і в подорожньому листі на автосамоскид САТ-785С гор. №437 реєстраційний № НОМЕР_5 поставлено штамп з відповідним висновком.

О 07 годині 05 хвилин вахтовим автомобілем підприємства ОСОБА_2 був доставлений на площадку передачі змін кар`єру №3 РУ ГД заходився технологічний транспорт ГТЦ, в тому числі самоскид САТ-785С гар.№737.

О 07 годині 10 хвилин механік кар`єру ГТЦ ОСОБА_12 перевірив технічний стан автосамоскида САТ-785С гар.№ 437 реєстраційний № НОМЕР_5 , після перевірки визнав його справним і засвідчив своїм підписом в подорожньому листі №112283. З причин відсутності засобів навантаження в кар`єрі №3 автосамоскид САТ-785С №№420,432, 438, 437 за вказівкою механіка в кар`єрі ГТЦ ОСОБА_12 були поставлені в резерв.

О 15 годині 10 хвилин начальник зміни РУ ГД ОСОБА_14 повідомив начальника зміни в кар`єра №3 РУ ГД ОСОБА_15 про те, що ремонт навантажувача САТ-992 G№72 проведено та про готовність його до роботи з завантаження самоскидів в скельному забої -45 м. в північній частині кар`єру для подальшого транспортування гірничої маси на перевантажувальний пункт П-8, підготовлений заздалегідь до прийому технологічного транспорту. О 15 годині 20 хвилин начальник зміни кар`єра №3 РУ ГД ОСОБА_15 повідомив про це (в телефонному режимі) механіка кар`єра ГТЦ ГД ОСОБА_12 , для узгодження використання автотракторної техніки в кар`єрі. На що отримав незгоду від ОСОБА_12 на відправку бульдозера САТ-D9R №513 на перевантажувальний пункт П-8 з причини далекої відстані та недостатністю робочого часу для перегону бульдозера САТ-D9R №513.

Зважаючи на те, що бульдозер САТ-D9R №513 знаходився на площадці передачі змін біля диспетчерського пункту кар`єру №3 РУ ГД у безпосередній близькості до перевантажувального пункту П-7, механік в кар`єрі ГТЦ ГД Бондаренко О.А. запропонував використовувати перевантажувальний пункт П-7. Після цього начальник зміни кар`єру №3 РУ ГД Щука В.В. повідомив начальника зміни РУ ГД ОСОБА_14 та начальника виробничої дорожньої дільниці РУ ГД Коваленка Р.О. про початок роботи перевантажувального пункту П-7.

Начальник виробничої дорожньої дільниці РУ ГД ОСОБА_16 не прийняв необхідних заходів особисто та не направив майстра дорожнього зайнятого в кар`єрі РУ ГД ОСОБА_17 на перевантажувальний пункт П-7, для перевірки його безпечного стану та відповідності вимогам «Правил з охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом».

Начальник зміни кар`єру №3 РУ ГД ОСОБА_23, не отримавши інформацію про стан перевантажувального пункту П-7 від ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , не взявши до уваги , що перевантажувальний пункт П-7 з 19.11.2013 року не був в роботи, за погодженням з механіком в кар`єрі ОСОБА_12 відправив на перевантажувальний пункт П-7 бульдозер САТ-D9R гар. №513.

О 15 годині 28 хвилин бульдозер САТ-D9R гар. №513 від керуванням ОСОБА_18 відправився на перевантажувальний пункт П-7. Прибувши на П-7, машиніст бульдозера (380 к.с. і більше в кар`єрі) ГТЦ ГД ОСОБА_18 не повідомив ОСОБА_12 , та ОСОБА_15 про те, що параметриперевантажувального пункту (укіс, запобіжна стінка) не відповідають необхідним параметрам, зазначеним у «Паспорті роботи екскаваторів, бульдозерів та автосамоскидів на перевантажувальному пункті» РУ-2-ТО, з яким він був ознайомлений під особистий підпис та який знаходився на робочому місці в кабіні бульдозера.

Механік в кар`єрі ГТЦ ОСОБА_12 перед відправкою самоскидів до пункту П-7, не перевірив його безпечний стан та о 16 годині 00 хвилин (телефоном) дав розпорядження через водія САТ-785С гар. №420 ОСОБА_19 про відправку самоскидів, що знаходились в резерві, до навантажувача CAT-992 G гар.№72 під завантаження гірничою масою з подальшим транспортуванням до пункту П-7.

В зміну з 07 годині 00 хвилин до 19 години 00 хвилин 22 листопада 2013 року о 16 годині 21 хвилин водій автотранспортних засобів CAT-785 С ГТЦ ГД ОСОБА_2 , здійснюючи першу поїздку, навантажив самоскид гірничою масою за допомогою навантажувача САТ-922G (гар.№72) та о 16 годині 54 хвилини приїхав на перевантажувальний пункт П-7 де не вийшовши з кабіни автосамоскиду, не виконавши огляд майданчику, де потрібно було розвантажуватись, під`їхав впритул до породного валу, зупинив самоскид та розвантажився.

О 17 годині 33 хвилини, виконуючи другу поїздку, ОСОБА_2 , приїхавши на перевантажувальний пункт П-7, виконав маневр розвороту, заднім ходом під`їхав до краю розвантажувального майданчика в зону обвалення ярусу та включив стоянкову гальмівну систему. Під дією ваги автосамоскида САТ-785С гар.№437, навантаженого гірничою масою, сталося обвалення під ним породи, внаслідок чого самоскид САТ-785 С гар.№437 впав з майданчика розвантаження (відмітка +54,2м.) в напрямок екскаватора ЕК 10 госп.№4 (відмітка +42,1 м.) перекинувшись через вантажну платформу.

О 18 годині 13 хвилин на місце події в кар`єр №3 машиною швидкої допомоги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» прибула фельдшер здоровпунктукар`єру №3 ОСОБА_20 . За допомогою робітників, що знаходились на місці події, ОСОБА_21 ношами перенесли до автомобіля швидкої медичної допомоги, де фельдшер приступила до надання першої медичної допомоги потерпілому. Під час транспортування ОСОБА_2 продовжували надавати першу медичну допомогу. О 18 годині 34 хвилини в районі дробильної фабрики №4 РУ ГД до швидкої медичної допомоги під`їхала реанімаційна бригада Комунального закладу «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, яка розпочала реанімаційні дії. О 18 годині 44 хвилини лікар реанімаційної бригади констатував смерть ОСОБА_2 .

Комісія припускає, що ОСОБА_2 під час керування автосамоскидом, та в момент падіння з уступу, не застосував пасок безпеки, який мався в кабіні, в наслідок чого, при падінні автосамоскида він опинився верхньою частиною тіла за межам кабіни, та отримав пошкодження тіла не сумісні з життям.

Пунктом 10 Акту розслідування №28 визначено, що особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, є ОСОБА_15 , начальник зміни в кар`єрі №3 РУ ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_12 , механік в кар`єрі (змінний) відділу експлуатації ГТЦ ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_16 , начальник виробничої дорожньої дільниці в кар`єрі №3 РУ ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_18 , машиніст бульдозера (380 кс. І більше, в кар`єрі) ГТЦ ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_22 , машиніст екскаватора (в кар`єрі) виробничої екскаваторної дільниці №2 в кар`єрі кар`єра №3 РУ ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_2 , водій автотранспортних засобів САТ-785С, 136т., зайнятий на транспортування гірничої маси в технологічному процесі кар`єра ГТЦ ГД ПАТ «АМКР».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав за можливе, враховуючи глибину моральних та душевних страждань, перенесених у зв`язку зі смертю чоловіка, вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн, без утримання податку та обов`язкових платежів.

Районний суд виходив із того, що у зв`язку зі смертю чоловіка позивачці заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок отримання смертельної травми її чоловіком під час нещасного випадку, пов`язаним з виробництвом, позивачка зазнала психічний та моральний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з втратою близької людини, зміна способу життя позивачки вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вона отримала психологічну травму, через яку має постійний біль та дискомфорт, а отже, як наслідок, беззаперечно настали зміни у її життєвих зв`язках. При втраті чоловіка позивачки, яке є наслідком смерті під час нещасного випадку на роботі, повне психічне та моральне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійні згадки про чоловіка спричиняє їй моральні страждання. Все наведене і є підтвердженням душевних переживань позивачки, що призводять до значних і постійних моральних страждань.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам в оскаржуваній частині відповідає з огляду на таке.

Між сторонами по справі склалися трудові правовідносини, смерть ОСОБА_2 настала в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно частини 2 статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статті 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та статті 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого отриманими травмами під час виробництва, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності отриманих травм на виробництві і причинного зв`язку між смертю і отриманими травмами на виробництві, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дружині загиблого ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі положень частини 2 статті 1168 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в Постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як встановлено судом, внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, позивач втратила чоловіка. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому їх душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив із того, що втрата близької людини завдає фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь дружини померлого, який визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом першої інстанції враховано, що дружина померлого переживає довготривалі явища негативного характеру, такі як: душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку із смертю чоловіка, значний душевний біль від втрати, позбавлення необхідної моральної та матеріальної підтримки, така втрата є невідворотною, смертю останнього завдано глибокі моральні страждання, оскільки був порушений нормальний уклад її життя, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та докладання з їх боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Так, смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що безумовно спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Виходячи з цих обставин, суд першої інстанції, беручи до уваги конкретні обставини у справі, невідворотність, характер та інтенсивність моральних страждань дружини, а також зважаючи на те, що винним у заподіянні вказаного нещасного випадку, що призвів до смерті ОСОБА_2 визнано серед інших також і останнього, дійшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення з відповідача моральної шкоди, завдану внаслідок смерті чоловіка на виробництві у розмірі 300 000,00 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, та не приведе до безпідставного збагачення.

Доводи апеляційної скарги сторони позивача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди суд виходив із принципу розумності, виваженості, справедливості та конкретних обставини у справі.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до особистого тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції (995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Заборський Олександр Валентинович залишити без задоволення.

Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 14 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: