Справа № 307/1201/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ціпле Іван Юрійович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2021 року ухвалене головуючим суддею Чопик В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Тернівської сільської ради, ОСОБА_3 , де треті особи: Тячівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету Тернівської сільської ради щодо оформлення права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку в нерухомому майні та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Тернівської сільської ради, де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Тячівська державна нотаріальна контора про визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету Тернівської сільської ради щодо оформлення права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку в нерухомому майні

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Тернівської сільської ради, ОСОБА_3 , де треті особи: Тячівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 січня 2002 року, між його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_6

04 грудня 2003 року його батьком ОСОБА_5 було укладено шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 .

Після смерті його матері ОСОБА_6 , відповідно до розпорядження Тульчинської РДА Вінницької області від 17.11.2003 за №460, він та його брат ОСОБА_4 перебували у Тульчинській школі-інтернаті з листопада 2003 року.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2005 року у цивільній справі №2-1910 його батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було позбавлено батьківських прав по відношенню до нього та ОСОБА_4 .

Вказував, що у період проживання у зареєстрованому шлюбі його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було побудовано житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до записів у погосподарських книгах Тернівської сільської ради за період з 1991 по 2005 роки дворогосподарство АДРЕСА_1 зареєстровано за наступними особами: ОСОБА_5 (голова дворогосподарства), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_4 (син).

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 , будучи побудованим у зареєстрованому шлюбі його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , належав їм на праві спільної сумісної власності, право на зазначений житловий будинок було набуто правомірно, відповідно до законодавства, що діяло на час набуття такого права.

Посилається на ч.1 ст.22 КпШС України, ч.1 ст.28 КпШС України, ч.ч.1,2 ст.88, ст.100, ч.1 ст.112 ЦК УРСР у редакції 1963р., п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, Додатки № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, п. 4 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду" стверджує, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Стверджує, після смерті матері ОСОБА_6 , він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки згідно по господарських книг Тернівської сільської ради значився зареєстрованим членом дворогосподарства.

Також посилаючись на ст.548, п.1,2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР у редакції 1963р., положення пунктів 4,5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 р., ч.ч.3,4,5 ст.1268 ЦК України, ст.ст.78,128,145 КпШС України, п.6.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 р. за N 387/3680, стверджує, що його батько ОСОБА_5 , після смерті матері ОСОБА_6 у порядку ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 р., здійснив фактично дії на користь своїх дітей: його - позивача ОСОБА_2 та його брата ОСОБА_4 , оскільки на момент відкриття спадщини ще не був позбавлений батьківських прав.

Таким чином, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері - ОСОБА_6 , оскільки проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини, та на вказаний момент був малолітнім.

Також у житловому будинку АДРЕСА_1 на день відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 проживали також його батько ОСОБА_5 та брат ОСОБА_4 . З вище наведених підстав його брат ОСОБА_4 також прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Його батько ОСОБА_5 до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6 не входив, оскільки шлюб між ними було розірвано 28 січня 2002 року, тобто до смерті матері.

Після смерті його матері ОСОБА_6 спадщина відкрилася на 1/2 частину житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки такий будинок, будучи побудованим у зареєстрованому шлюбі його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , належав їм на праві спільної сумісної власності, і право на нього було набуто батьками правомірно, відповідно до законодавства, що діяло на час набуття такого права.

Оскільки до кола спадкоємців за законом після смерті його матері ОСОБА_6 входили він та його брат ОСОБА_4 , то йому повинна належати 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, згідно рішення виконавчого комітету Тернівської сільської ради від 27.11.2008 №76 оформлено право власності на нерухоме майно, житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_5 . На підставі зазначеного рішення виконавчим комітетом Тернівської сільської ради на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 19.02.2009.

Вважає, що зазначене рішення та свідоцтво про право власності на нерухоме майно видано на житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому на ім`я ОСОБА_5 з порушенням вимог законодавства та його спадкових прав, а тому підлягають скасуванню.

ІНФОРМАЦІЯ_3 його батько ОСОБА_5 помер, про що 08 березня 2014 року зроблено актовий запис №20 виконкомом Тернівської сільської ради Тячівського р-ну Закарпатської області (свідоцтво про смерть від 01 квітня 2014 року НОМЕР_2 ). Після смерті батька ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті батька ОСОБА_5 , він прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Тячівської державної нотаріальної контори у порядку, передбаченому ст.1269 ЦК України.

Крім нього спадщину після смерті батька ОСОБА_5 прийняли також його брат ОСОБА_4 та дружина батька - відповідачка ОСОБА_1 .

Оскільки, як вже зазначалося вище, до кола спадкоємців за законом після смерті його батька ОСОБА_5 входять він, його брат ОСОБА_4 , та дружина батька ОСОБА_1 , то йому повинна належати 1/6 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

З урахуванням вищенаведеного просив суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Тернівської сільської ради від 27.11.2008 №76, свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 19.02.2009, згідно яких оформлено право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору - ОСОБА_4 звернувся у суд з позовною заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Тернівської сільської ради, де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Тячівська державна нотаріальна контора.

Свої вимоги також мотивував тим, що після смерті його матері ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) його батьком 04 грудня 2003 року ОСОБА_5 було укладено новий шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 .

Він разом з братом ОСОБА_2 після смерті матері перебували у Тульчинській школі-інтернаті з листопада 2003 року. А батька за рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2005 року було позбавлено батьківських прав.

За час перебування в шлюбі його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було побудовано житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , в якому вони проживали та були зареєстровані.

Стверджує, що після смерті матері ОСОБА_6 , він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини та на вказаний момент був малолітнім.

Його брат ОСОБА_2 також прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 з наведених вище підстав. Його батько ОСОБА_5 до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6 не входив, оскільки шлюб між ними було розірвано 28 січня 2002 року, тобто до смерті матері.

Згідно рішення виконавчого комітету Тернівської сільської ради від 27.11.2008 № 76 оформлено право власності на нерухоме майно, житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_5 . На підставі зазначеного рішення виконавчим комітетом Тернівської сільської ради на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 19.02.2009.

Вважає, що зазначене рішення та свідоцтво про право власності на нерухоме майно видано на житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому на ім`я ОСОБА_5 з порушенням вимог законодавства та його спадкових прав, а тому підлягають до скасування.

Житловий будинок АДРЕСА_1 , будучи побудованим у зареєстрованому шлюбі його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , належав їм на праві спільної сумісної власності, право на зазначений житловий будинок було набуто ними правомірно, відповідно до законодавства, що діяло на час набуття такого права. Таким чином після смерті його матері ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частину житловий будинок АДРЕСА_1 , яку прийняли він - позивач ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 його батько ОСОБА_5 помер, про що 08 березня 2014 року зроблено актовий запис №20 виконкомом Тернівської сільської ради Тячівського р-ну Закарпатської області (свідоцтво про смерть від 01 квітня 2014 року НОМЕР_2 ). Після смерті батька ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті батька ОСОБА_5 , він прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Тячівської державної нотаріальної контори у порядку, передбаченому ст.1269 ЦК України. Крім нього спадщину після смерті батька ОСОБА_5 прийняли також його брат ОСОБА_2 та дружина батька - відповідачка ОСОБА_1 .

Оскільки до кола спадкоємців за законом після смерті його батька ОСОБА_5 входять він, його брат ОСОБА_2 , та дружина батька ОСОБА_1 , то йому повинна належати наступна частка у спадщині: 1/2 : 3 = 1/6 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи належність житлового будинку АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності його батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , після їх смерті йому - позивачу ОСОБА_4 , як спадкоємцю першої черги, повинна належати наступна частина вказаного житлового будинку: 1/4 частка після смерті матері + 1/6 частка після смерті батька = 5/12 частин, тобто: 1/4 (або 3/12) + 1/6 (або 2/12) = 5/12.

Тому просив суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Тернівської сільської ради від 27.11.2008 №76, свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 19.02.2009, згідно яких оформлено право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Тернівської сільської ради від 27.11.2008р. №76, свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 19.02.2009р., згідно яких оформлено право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_5 .

Визнано за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1 816 грн.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Вказує, що спірний будинок було побудовано саме під час перебування ОСОБА_5 з нею в шлюбі. Позивачі відмовилися від права на вказаний житловий будинок та ніколи не виявляли жодного інтересу до нерухомого майна, не поводилися як власники та не несли витрати на утримання такого будинку.

Враховуючи те, що позивачі фактично прийняли спадщину після смерті батька, подавши до нотаріальної контори заяви, а отже, претендують на спадкове майно, а відтак, і відсутні підстави для визнання за ними права власності на спадкове майно, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не пересвідчився у належності спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності 100% будинку в АДРЕСА_1 , не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою подану її представником заяву про застосування строку позовної давності, що закінчився 25.04.2017, так як такий строк почався з моменту смерті їх батька ІНФОРМАЦІЯ_10 та подання заяви про прийняття спадщини 25.04.2014.

У дане судове засідання з`явився представник позивача - адвокат Рішко П. М., який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_7 повідомлені шляхом надіслання судової повістки поштовими засобами зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення від 12.06.2025.

Відповідачка ОСОБА_3 також повідомлена судовою повісткою, яка була надіслана поштовими засобами зв`язку, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення від 12.06.2025.

Представник відповідача - адвокат Ціпле І.Ю. повідомлений судовою повісткою надісланою поштовими засобами зв`язку, про що наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення від 09.06.2025.

Позивач ОСОБА_2 повідомлявся належним чином, зокрема шляхом надіслання судової повістки поштовими засобами зв`язку, однак таке повідомлення повернулося з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Однак, слід зазначити, що ОСОБА_2 отримав повідомлення у додаток «Viber», що підтверджується довідкою від 30.05.2025 (Т2 а.с.167).

Відповідач - Нересницька сільська рада повідомлений шляхом доставки електронного листа на офіційну електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 30.05.2025 (Т2 а.с.164).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29 січня 1991 року укладено шлюб між ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про те 29 січня 1991 року зроблено актовий запис № 6 у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Тернівської сільської ради Тячівського р-ну Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 29 січня 1991 року НОМЕР_5 .

Від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилися діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_6 , серія НОМЕР_7 .

28 січня 2002 року, шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_8 від 13.03.2002р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про смерті НОМЕР_9 від 09.03.2014 р.

04 грудня 2003 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено новий шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що 04 грудня 2003 року зроблено актовий запис № 69 у книзі реєстрації актів про одруження виконкомом Тернівської сільської ради Тячівського р-ну Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 04 грудня 2003 року НОМЕР_10 .

Після смерті ОСОБА_6 , відповідно до розпорядження Тульчинської РДА від 17.11.2003 року №460, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у Тульчинській школі-інтернаті з листопада 2003 року.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2005 року у цивільній справі №2-1910 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було позбавлено батьківських прав у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

У період проживання у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було побудовано житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до записів у погосподарських книгах Тернівської сільської ради за період з 1991 по 2005 роки дворогосподарство АДРЕСА_1 зареєстровано за наступними особами: ОСОБА_5 (голова дворогосподарства), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_4 (син).

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 , будучи побудованим у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , належав ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, право на зазначений житловий будинок було набуто правомірно, відповідно до законодавства, що діяло на час набуття такого права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно з приписами ч.1 ст.22 КпШС України, норми якого діяли на час будівництва (набуття) житлового будинку АДРЕСА_1 , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно з вимогами ч.1 ст.28 КпШС України, норми якого діяли на час будівництва (набуття) житлового будинку АДРЕСА_1 , в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.88, ст.100, ч.1 ст.112 ЦК УРСР у редакції 1963р., норми якого діяли на час будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Незважаючи на те, що згідно п. 4 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду" організації технічної інвентаризації системи міністерств житлово-комунального господарства союзних республік здійснюють реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду в містах, селищах міського типу та сільській місцевості, незалежно від його належності, а також складають і подають до вищестоящих організацій та місцевих органів державної статистики в строки, встановлювані ЦСУ СРСР, відповідну статистичну звітність, а згідно ч.1 цієї ж постанови,Міністерство житлово-комунального господарства УРСР, облвиконкоми, Київський і Севастопольський міськвиконкоми мали розробити до 1 липня 1985 року організаційні заходи по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у містах і селищах міського типу в 1987 році, у сільській місцевості - в 1988 році, самого порядку реєстрації будинків та домоволодінь у сільській місцевості Української РСР так і прийнято не було, як і не було розроблено жодних організаційних заходів по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у сільській місцевості.

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР у редакції 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР у редакції 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 145 КпШС України передбачено, що опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

Відповідно до положень ст.128 КпШС України основним завданням органу опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей.

Пунктом 6.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 р. за N 387/3680, органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла, а також щодо забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які закінчили навчально-виховні заклади і не мають житла.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР у редакції 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В контексті розгляду даної справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2023 року провадження у справі було зупинено у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 до моменту залучення правонаступника у справі.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23 липня 2024 року провадження у справі поновлено, оскільки надано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року залучено у справу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , як правонаступника померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , оскільки за договором про поділ спадщини серії НСР629949 від 18.12.2023 спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

В своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що спірний будинок було побудовано саме під час перебування ОСОБА_5 з нею в шлюбі. Позивачі відмовилися від права на вказаний житловий будинок та ніколи не виявляли жодного інтересу до нерухомого майна, не поводилися як власники та не несли витрати на утримання такого будинку.

З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Як уже встановлено судом та не заперечується сторонами, 29 січня 1991 року укладено шлюб між ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилися діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

28 січня 2002 року, шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про смерті НОМЕР_9 від 09.03.2014 р.

Після смерті ОСОБА_6 , як уже встановлено судом першої інстанції її чоловік ОСОБА_5 та сини ОСОБА_2 , ОСОБА_4 прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки згідно погосподарських книг Тернівської сільської ради такі значилися зареєстрованими членами дворогосподарства.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2005 року у цивільній справі №2-1910 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було позбавлено батьківських прав у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Незважаючи на те, що у ОСОБА_5 було два сина, які після розірвання шлюбу та смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали в інтернаті, та фактично теж прийняли спадщину за померлою ОСОБА_6 , ОСОБА_5 оформив за собою право власності у цілому на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 19.02.2009, яке видано на підставі рішення виконкому Тернівської сільської ради від 27.11.2008 № 76.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_3 є однією зі спадкоємців житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки перебувала, на момент смерті ОСОБА_5 , в зареєстрованому шлюбі з померлим.

Проте, відповідачкою не надано доказів на підтвердження того, що такий будинок було побудовано (чи перебудовано) нею разом з ОСОБА_5 під час перебування в шлюбі, оскільки як слідує з матеріалів справи, такий будинок було побудовано ще під час перебування в шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується журналом реєстрації осіб, які проживали в тому будинку ще в 1993-1997 роках.

Факт наявності інтересу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до спадкового майна виразився у тому, що такі подали заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за померлим батьком, а скоріше вони не могли подати такі заяви, оскільки, станом на 2003 рік, коли ОСОБА_6 померла, то ОСОБА_4 було 5 років, а ОСОБА_2 тільки виповнилося 12 років, тобто такі неповнолітні особи подати відповідну заяву не могли.

В даному контексті немає значення те чи цікавилися станом будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки такі мають право успадкування за померлою матір`ю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і це право закріплено законодавчо.

Щодо того, що суд першої інстанції не пересвідчився у належності спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності 100% будинку в АДРЕСА_1 , то такі доводи є безпідставними з огляду на все вищенаведене, оскільки ОСОБА_5 володів таким будинком на праві власності 1/1 неправомірно, як це вже встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса щодо прийняття спадщини ОСОБА_2 і ОСОБА_4 за своїм покійним батьком ОСОБА_5 з тих підстав, що такого права позбавлені, а тому, такі доводи відповідачки також не знаходять свого підтвердження.

З приводу строків позовної давності, то відповідачка зазначає, що такий закінчився 25.04.2017, так як такий строк почався з моменту смерті їх батька ІНФОРМАЦІЯ_10 та подання заяви про прийняття спадщини 25.04.2014.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється в три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В матеріалах справи містяться повідомлення від 28.01.2020 року які надіслано державним нотаріусом Тячівської держнотконтори, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , що буде видаватись свідоцтво про право власності на 1/2 частку ОСОБА_5 в спільному сумісному майні подружжя на користь дружини померлого - ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не погодились з таким розподілом спадщини, а тому 30.04.2020 року і звернулись у суд з даним позовом в межах трирічного строку позовної давності. Відтак, доводи відповідачки з цієї обставини не знайшли свого підтвердження.

Як передбачено частинами 1-3 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1298 ЦК України).

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що подати заяву про прийняття спадщини спадкоємцем є його правом, а не обов`язком, тобто не оформлення права на спадщину документально не позбавляє спадкоємця права прийняти таку, оскільки отримання свідоцтва про право на спадщину не обмежується строками.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ціпле Іван Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 18 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: