Справа № 523/8189/24
Провадження №2/523/2715/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2025 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі, цивільну справу за позовом Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства (Адміністрація судноплавства) (адреса місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Берестейський 14) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення надмірно виплачених коштів ,

За участю : представника позивача адвоката Тищенка В.І. в режимі відео конференції,

Установив:

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства (Адміністрація судноплавства) до ОСОБА_1 в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 7400,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час перебування ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Відділу (служби) капітана Усть-Дунайського морського порту покладено виконання обов`язків начальника Управління (служби) Ізмаїльського морського порту - капітана порту на останнього було покладено виконання обов`язки начальника Управління (служби) Ізмаїльського морського порту - капітана порту з 14.12.2020 (наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 14.12.2020 № 656-к «Про увільнення та покладання виконання обов`язків»).

Так, згідно з вищезазначеним наказом ОСОБА_1 за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби нараховано виплату 50% посадового окладу.

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 06.07.2021 №305-к «Про увільнення та покладання виконання обов`язків» відповідача увільнено від виконання обов`язків начальника Управління (служби) Ізмаїльського морського порту - капітана порту з 07.07.2021.

Так, відповідно до частини восьмої статті 31 Закону України «Про державну службу» строк тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби не може перевищувати три місяці. На час виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби здійснюється виплата, передбачена частиною четвертою статті 52 цього Закону, крім випадку покладення виконання обов`язків на відповідного заступника.

Згідно з частиною четвертою статті 52 Закону виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.

Таким чином, Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України в лютому-березні 2021 року помилково нараховано та сплачено відповідачу 7400 (сім тисяч чотириста) гривень в якості виплати 50% посадового окладу за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби.

Наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 26.07.2023 №441-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу головного інспектора контролю суден в Ізмаїльському порту Департаменту контролю суден відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 та частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу».

Державною аудиторською службою України в ході ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 28.09.2020 по 14.01.2022 було встановлено, що нарахування та виплата у лютому-березні 2021 року грошових коштів відповідачу відбулося з порушенням частини восьмої статті 31 та частини четвертої статті 52 Закону, що призвело до надмірного нарахування та сплати заробітної плати на суму 7400 (сім тисяч чотириста) гривень.

З огляду на вказані вище обставини, враховуючи, що відповідач позивачу не повернув спірної суми коштів, слід дійти до висновку, що грошові кошти у розмірі 7400 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Адміністрації судноплавства як такі, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави, що і стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

До Суворовського районного суду міста Одеси в травні 2024 року надійшла позовна заява Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства (Адміністрація судноплавства) (адреса місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Берестейський 14) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення надмірно виплачених коштів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 15.05.2024 року визначено головуючого-суддю Дяченка В. Г.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 15 квітня 2025 року визначено головуючого-суддю Сувертак І. В. Вилучений суддя Дяченко В. Г., підстава вилучення звільнення з посади.

Справу суддею Сувертак І. В. отримано 15.04.2025 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2025 року було продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 88,89).

25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції Тищенко В. І. підтримав позовні вимоги та наполягав на їх повному задоволенні.

Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином, причин неявки суду не сповістив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. (а.с. 92,93).

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Судом установлено, що під час перебування ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Відділу (служби) капітана Усть-Дунайського морського порту покладено виконання обов`язків начальника Управління (служби) Ізмаїльського морського порту - капітана порту на останнього було покладено виконання обов`язки начальника Управління (служби) Ізмаїльського морського порту - капітана порту з 14.12.2020 (наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 14.12.2020 № 656-к «Про увільнення та покладання виконання обов`язків»).

Так, згідно з вищезазначеним наказом ОСОБА_1 за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби нараховано виплату 50% посадового окладу. (а.с. 11).

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 06.07.2021 №305-к «Про увільнення та покладання виконання обов`язків» відповідача увільнено від виконання обов`язків начальника Управління (служби) Ізмаїльського морського порту - капітана порту з 07.07.2021. (а.с. 9).

Так, відповідно до частини восьмої статті 31 Закону України «Про державну службу» строк тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби не може перевищувати три місяці. На час виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби здійснюється виплата, передбачена частиною четвертою статті 52 цього Закону, крім випадку покладення виконання обов`язків на відповідного заступника.

Згідно з частиною четвертою статті 52 Закону виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.

Таким чином, Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України в лютому-березні 2021 року помилково нараховано та сплачено відповідачу 7400 (сім тисяч чотириста) гривень в якості виплати 50% посадового окладу за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби.

Наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 26.07.2023 №441-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу головного інспектора контролю суден в Ізмаїльському порту Департаменту контролю суден відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 та частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу». (а.с. 10).

Відповідно статті 127 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) визначено, що підприємство (установа, організація) має право відрахувати із зарплати свого працівника суми, зайво виплачені йому внаслідок лічильних помилок. При цьому власник підприємства (установи, організації) або уповноважений ним орган вправі прийняти рішення про відрахування, але не пізніше одного місяця з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено що, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна У є відносини, які вникають у зв`язку з безпідс тавним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених сталтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на с гороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї соби до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.09.2014 у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої етапі 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вказані вище обставини, враховуючи, що відповідач позивачу не повернув спірної суми коштів, слід дійти до висновку, що грошові кошти у розмірі 7400 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Адміністрації судноплавства як такі, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства (Адміністрація судноплавства) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,11-13,14,18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства (Адміністрація судноплавства) (адреса місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Берестейський 14) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення надмірно виплачених коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_1 , безпідставно набуті кошти у розмірі - 7400,00 грн., на користь Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі - 3028,00 грн., на користь Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України , .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 серпня 2025 року.

Суддя