ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/5724/24

Провадження № 22-ц/820/1776/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Плінська І.П.,

учасники справи: представник апелянта Баладига С.П.,

відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Васильєва Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2025 року (суддя Бондар О.О.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в

У серпні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Позовну заяву мотивовано тим, що 30 квітня 2017 року між сторонами було укладено шлюб. Спільних дітей від шлюбу у них немає. 09 жовтня 2023 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області справа №676/6093/23.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 перераховував на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти в розмірі 242415,57 грн. Дані кошти були перераховані із заробітної плати позивача, який проходив військову службу за мобілізацією та наразі є діючим військовослужбовцем. Кошти були призначені для зберігання та накопичення для майбутніх витрат. Відповідачкою дані кошти не використувалися в інтересах сім`ї, жодного майна за час спільного проживання не було придбано, тому вони надалі зберігаються у відповідачки.

Відмова ОСОБА_1 у поверненні половини коштів спільного майна стала підставою для звернення позивача до суду з позовом щодо поділу майна, а саме грошових коштів в розмірі 242435,57 грн., шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на грошові кошти в розмірі 121207,79 грн. та стягнення їх в порядку поділу з ОСОБА_1 на користь позивача.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано належних і беззаперечних доказів використання відповідачкою коштів, які знаходились на її рахунку в особистих цілях або не в інтересах сім`ї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що наданим відповідачкою доказам про використання спірних коштів в інтересах сім`ї, судом першої інстанції дана неправильна оцінка. Надані докази не є достатніми на підтвердження факту витрачання 242415,57 грн. на потреби сім`ї. Вказані кошти були і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки накопичені на рахунку відповідачки під час шлюбу, та за рахунок заробітної плати позивача, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що грошові кошти в розмірі 242415,57 грн. (перераховані апелянтом відповідачці в період шлюбу) не були використані ОСОБА_1 на свій розсуд проти волі іншого подружжя, чи не в інтересах сім`ї, жодної письмової чи усної домовленості про ціль та мету використання зазначених коштів не було - це були сімейні кошти подружжя. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Баладига С.П. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Васильєва Т.В. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги просили її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували з 30 квітня 2017 року в шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2023 року.

За час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти в загальному розмірі 242415,57 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» від 28.11.2023 року №AVNJ4KANN9P9LMD8 та копіями платіжних інструкцій (9 шт.), а саме: - 22.04.2022 року - 105,00 грн.; - 12.12.2022 року - 100050,00 грн.; - 10.01.2023 року - 7035,18 грн.; - 03.02.2023 року 7035,18 грн.; - 12.02.2023 року - 50050,00 грн.; - 01.03.2023 року - 50050,00 грн.; - 10.03.2023 року - 20050,00 грн.; 26.04.2023 року - 7035,18 грн.; - 04.05.2023 року - 1005,03 грн.

Дані кошти були перераховані із заробітної плати позивача, який проходив військову службу за мобілізацією та наразі є діючим військовослужбовцем, що підтверджується копією військового квитка та довідкою №3807 від 12.09.2023 року.

Грошові кошти, що знаходилися у банку на відповідному рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , надходили в період перебування сторін у шлюбі.

Зазначені обставини визнані та не заперечувались сторонами по справі.

На підтвердження того факту, що відповідачкою витрачались кошти на потреби сім`ї ОСОБА_1 надано скріншоти з мобільного додатку (месенджеру), а саме фрагменти переписки з позивачем, про закупівлю та відправку військового спорядження, придбаного для позивача та його військових побратимів (а.с.53-59, 82-87).

Копії квитанцій про сплату комунальних послуг з березня 2022 року по квітень 2023 року (а.с.60-71).

На підтвердження факту проведення ремонту у спільній квартирі, у тому числі, встановлення автономного опалення, як пояснювала в судовому засіданні позивачка, нею надано суду копії комерційних пропозицій та товарних чеків (а.с.77-81).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу майна подружжя, а саме, грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і беззаперечних доказів використання відповідачкою коштів, які знаходились на її рахунку в особистих цілях або не в інтересах сім`ї. Оцінивши докази які надані відповідачкою, суд першої інстанції вважав, що такі докази підтверджують використання зазначених грошових коштів в інтересах сім`ї.

Колегія суддів погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Розглядаючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просив, стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у сумі 121207,79 грн., що складають 1/2 частину грошових коштів, які знаходилися на рахунках у АТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що на рахунок ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», за період з 22.04.2022 року по 04.05.2023 року, тобто у період перебування у шлюбі, було зараховано позивачем 242415,57 грн. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду 09 жовтня 2023 року. У зазначений період позивач проходив військову службу за мобілізацією та наразі є діючим військовослужбовцем.

Враховуючи те, що грошові кошти у загальній сумі 242415,57 грн., набуті сторонами у період шлюбу, та зняті відповідачкою, останньою не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вказані кошти є її особистою власністю, або кошти потрачено нею в інтересах сім`ї, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені грошові кошти є спільною сумісною власністю сторін та позивач має право на отримання грошової компенсації у розмірі 1/2 частини грошових коштів.

Надані ОСОБА_1 докази, щодо витрат зазначених коштів в інтересах сім`ї є неналежними та недостатніми, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування та в своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про витрати зазначених коштів в інтересах сім`ї. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, наявності у зв`язку з цим підстав, визначених п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України для скасування ухваленого ним рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову. В порядку поділу майна подружжя слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 121207,79 грн.

У зв`язку з скасуванням рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2025 року слід визнати таким що втратило чинність додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, судовий збір сплачений ним за подання апеляційної скарги в розмірі 1818,121 грн. слід стягнути на його користь з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 121207,79 грн.

Визнати таким що втратило чинність додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1818,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 серпня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк