Справа № 139/570/25
Провадження № 2/139/325/25
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

19 серпня 2025 року селище Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до Вендичанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, припинення права власності на спадкове майно,

у с т а н о в и л а:

До Мурованокуриловецького районного суду подано цей позов, підписаний позивачем. У позові заявлено вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0099, що розташована на території колишньої Плосківської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького (тепер - Могилів-Подільського) району Вінницької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для звернення до суду з цим позовом зазначено факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2 , факт прийняття ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0099 у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , та неможливість оформлення спадкових прав у нотаріуса у зв`язку із фактом державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0099 за Плосківською сільською радою.

Крім того, у позові заявлено вимоги про припинення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0099 за Плосківською сільською радою, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0099 за Плосківською сільською радою, виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0099 за Плосківською сільською радою, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди цієї землі та про виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0099. Підставою для таких вимог зазначено такі обставини: рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2012 року було визнано відумерлою земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0099 та передано її Плосківській сільській раді; 21 січня 2025 року постановою Вінницького апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Мурованокуриловецького районного суду від 09 квітня 2012 року, заяву про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що у відповідності до правил ст. 185 ЦПК України позовну заяву слід залишити без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Пункт 5 ч. 2 ст. 175 ЦПК України зобов`язує позивача викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги і зазначити докази, що підтверджують вказані обставини. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Позивач та її представник адвокат Майструк Наталія Романівна не виконали такі вимоги процесуального законодавства.

Так, заявляючи позов про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, сторона позивача не обґрунтувала таку свою вимогу і не зазначила відповідних доказів, що підтверджують такі обставини, не додала їх до позову.

З цього приводу слід зазначити наступне: Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Зазначене також знайшло підтвердження і у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування".

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Перешкодою для оформлення спадкових прав ОСОБА_1 у нотаріуса названо зареєстроване право власності на спадкову земельну ділянку не за спадкодавцем, а за юридичною особою, якій передано цю земельну у власність як відумерлу.

Таким чином, нотаріус зазначив, що наразі існує перешкода в оформленні спадкових прав, яка може бути усунена в позасудовому порядку.

Заявляючи до суду вимоги про припинення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0099 за Плосківською сільською радою, про скасування рішень державного реєстратора та про виключення з державного реєстру речових прав записів про право власності та право оренди на цю земельну ділянку, сторона позивача взагалі не обґрунтувала ці вимоги і не зазначила відповідні докази, не подала їх до суду.

Так, на обґрунтування цих вимог у позові зазначено: «Зважаючи на те, що наявність рішення суду про визнання спадщини відумерлою є необхідною умовою для реалізації прав спадкоємця щодо спадкового майна у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1280 ЦК України, оскільки спадщина визнається відумерлою саме в судовому порядку, тому іншого шляху, окрім звернення до суду за захистом порушеного права, у мене немає в розумінні ст. 16 ЦК України, я маю право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».

За такого викладу трактування положень ч. 2 ст. 1280 ЦК України, є незрозумілою заявлена позивачкою вимога.

Адже у ч. 2 ст. 1280 ЦК України закріплено таке: Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Стороні позивача слід врахувати таке:

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, саме Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане і, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Зміст вищенаведених норм також засвідчує, що державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є тотожним поняттю "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вжитому у пункті 1 статті 1 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 640/10412/21.

Слід зазначити, що доведення факту реєстрації речового права на нерухоме майно має своїм наслідком визначення юрисдикції спору. Так, Верховний Суд у постанові від 11 березня 2024 року у справі № 480/749/23 зазначив: «адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору».

Окрім цього, у цій постанові Верховного Суду зазначено, що «відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 128/3751/14-а, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Узагальнюючи вищенаведені норми та позиції, слід зазначити, що сторона позивача зобов`язана зазначити і надати суду докази звернення до відповідного органу та його відмови у здійсненні припинення права власності на земельну ділянку та скасування рішень про реєстрацію речових прав на неї.

В залежності від таких обставин, слід визначитися із суб`єктним складом сторін та позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи з аналізу норм цивільного процесуального законодавства, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Однак, в позовній заяві не міститься обґрунтування вимоги саме до Вендичанської селищної ради, адже у позові заявлено вимоги щодо земельної ділянки, право власності на яку наразі зареєстровано за Плосківською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Також варто зазначити, що у позовній заяві як третю особу зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «СХК «Вінницька промислова група».

З цього приводу вважаю за доцільне роз`яснити таке:

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України учасниками справи є сторони, треті особи.

Частино 1 ст. 53 ЦПК України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Частиною 3 цієї процесуальної норми встановлено, що якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Частиною четвертою цієї статті визначено, що у заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

У поданій до суду позовній заяві не заявлено клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, не зазначено, на якій підставі третю особу належить залучити до участі у справі, на які права або обов`язки ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» щодо однієї зі сторін може вплинути рішення суду у цій справі.

В той же час, в одній з позовних вимогах немайнового характеру заявлено про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» спірної земельної ділянки.

Додатково вважаю за доцільне звернути увагу сторони позивача, що подане разом з позовною заявою клопотання про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не відповідає вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України. Зокрема, у цьому клопотанні не зазначено, які саме документи містить спадкова справа і які обставини ці документи можуть підтвердити чи спростувати (п. 2), вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (п. 4).

Як зазначено вище, ч. 5 ст. 177 ЦПК України зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Стороною позивача не дотримано цих вимог. Зокрема, позовна вимога про припинення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0099 за Плосківською сільською радою, про скасування рішень державного реєстратора та про виключення з державного реєстру речових прав записів про право власності та право оренди на цю земельну ділянку обґрунтована наявністю рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2012 року про визнання відумерлою земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0099 та передачу її Плосківській сільській раді та прийняттям 21 січня 2025 року Вінницьким апеляційним судом постанови про скасування такого рішення Мурованокуриловецького районного суду. Однак, всупереч вимогам ч. 5 ст. 177 ЦПК України такі докази до позовної заяви не долучені.

Крім того, частина 4 ст. 177 ЦПК України зобов`язує позивача до позовної заяви додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач не виконала такі вимоги процесуального законодавства.

Так, до позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору в сумі 1211 гривень.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір).

У позовній заяві заявлено позовні вимоги майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, а у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так, підпунктом 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а підпунктом другим цієї норми, - що ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 гривень.

У поданому до суду позові визначено ціну позову майнового характеру 48122 гривні 97 копійок, а тому розмір судового збору за таку вимогу становить 1211 гривень 20 копійок. Такий розмір судового збору позивачем оплачено.

З 01.01.2025 ставка судового збору за позовну заяву фізичної особи немайнового характеру становить 1211 гривень 20 копійок (3028 грн х 0,4 = 1211,20 грн).

У поданій до суду позовній заяві заявлено п`ять позовних вимог немайнового характеру, зокрема, щодо рішень двох державних реєстраторів. За таких обставин при зверненні до суду з такими вимогами має бути сплачено п`ять розмірів судового збору за позовні вимоги фізичної особи немайнового характеру. Така позиція ґрунтується на позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/2.

В залежності від виконання стороною позивача зазначених в цій ухвалі вимог про визначення предмету і підстав для позовних вимог, їх кількості, кількості відповідачів і т.п. слід сплатити судовий збір у відповідному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За наведених вище обставин, неможливий подальший рух позовної заяви. Позивачу слід надати термін для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 185 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вендичанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, припинення права власності на спадкове майно залишити без руху.

Роз`яснити позивачу та його представнику адвокату Майструк Н.Р., що для усунення недоліків позовної заяви слід виконати вимоги ст.ст. 175 та 177 ЦПК України, зазначені в мотивувальній частині цієї ухвали. Судовий збір за всі позовні вимоги слід сплатити на розрахунковий рахунок UA0002888 (отримувач: ГУК у Вінницькій області/смт Мур.Кур./22030101, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів: 22030101, призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) і подати до суду відповідні платіжні документи.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви терміном у сім днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Якщо позивач усуне всі недоліки, вказані у цій ухвалі, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і повернеться позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ___________