Провадження №: 2/336/560/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С. за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С., представника позивача адвоката Тихоліза С.П., представника відповідача адвоката Бондара І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідачки на свою користь: завдану в результаті ДТП шкоду у сумі 147 663,57 грн., що складається з: різниці між страховим відшкодуванням та реальною вартістю завданої шкоди - 122 863,57 грн., послуг евакуатора - 1 300,00 грн., послуг судового експерта - 3 500,00 грн., моральної шкоди - 20 000,00 грн., всі документально підтверджені судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 23.11.2021 о 14.40 год., в м. Запоріжжі на перехресті пр. Моторобудівників та вул. Героїв 55-ї бригади, водій ОСОБА_2 (відповідачка), керуючи автомобілем Suzuki Splash, держномер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, всупереч вимог п. 1611 ПДР України не надала перевагу в русі автомобілю Ford Fiesta, держномер НОМЕР_2 , що належить позивачці, під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталось зіткнення транспортних засобів. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, було завдано матеріальні збитки. Постановою Шевченківського районного м. Запоріжжя від 15.05.2024 (справа № 336/7258/22) відповідачку визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.08.2024 постанову районного суду змінено, виключено з резолютивної частини постанови вказівку суду про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У решті постанова суду залишена без змін. На момент вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність відповідачки не була застрахована. Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження визначено вартість збитку , завданого власнику КТЗ № 117 від 08.12.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Ford Fiesta, держномер НОМЕР_2 склала 282 863,57 грн. За проведення експертного дослідження позивачкою було сплачено 3 500 грн., також позивачка понесла витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 1 300 грн., що також підлягає відшкодуванню зі сторони відповідачки. 17.05.2023 позивачка звернулась до Мотороного (транспортного) страхового бюро України із заявою на виплату страхового відшкодування, яке перерахувало їй страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн., різниця між страховим відшкодуванням та загальною вартістю матеріального збитку становить 122 863,57 грн.

Відповідачка відмовляється сплатити суму непогашеного матеріального збитку в добровільному порядку, у зв`язку з чим позивачка вимушена завернутись з вказаним позовом до суду. Моральну шкоду обґрунтовано тим, що через протиправну поведінку відповідачки позивачці були спричинені моральні страждання у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. ДТП та пошкодження ТЗ безумовно вплинуло на якість її повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що у неї не було змоги користуватись пошкодженим автомобілем, як для пересування, так і для заробітку коштів. Позивачка має статус тимчасово переміщеної особи, а тому була вимушена забезпечувати себе сама у різних містах України. Пошкодження автомобіля та позиція відповідачки під час розгляду адміністративної справи, який тривав майже два рокип, негативно відобразилось на її моральному стані, оскільки вона не мала можливості використовувати власний автомобіль протягом двох років. Позивачка була змушена звертатись до експерта, юристів, витрачати власні кошти для вирішення проблемних питань, які пов`язані з пошкодженням автомобіля, тому розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 20 000 гривень.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.10.2024, справу передано в провадження судді Звєздової Н.С.

03.10.2024 на виконання вимог ст. 187 ЦПК України судом скеровано запит щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідачки, відповідь надійшла 14.10.2024.

Ухвалою суду від 15.10.2024 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 21.01.2025.

19.05.2025 представник відповідачки Штабовенко Д.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1091906 від 13.05.2025, звернувся до суду з відзивом за змістом якого просив відмовити у задоволенні позову та поновити строк на його подачу. Клопотання про поновлення строку обґрунтував тим, що відповідачка зі змістом позову ознайомилась лише у травні 2025, а тому вважає, що пропуск відбувся з поважних причин.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання позову суд виходить з таких міркувань.

За приписами ч.ч. 1-3 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч.1, 7, 8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частинами 1, 2 статті 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 та ч.4 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

При цьому, поважними можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Згідно з наявним у матеріалах цивільної справи доказами, відповідачка у відповідності до відмітки у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, 28.11.2024 отримала ухвалу про відкриття провадження по справі, судову повістку, позов з додатками .(а.с.77)

Таким, чином, 15-денний строк на подачу відзиву для відповідачки сплив 14.12.2024, оскільки цей день припадає на вихідний, то остаточний строк подання відзиву на позов є 16.12.2024.

Висновки суду про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, повністю узгоджуються з правовою позицією, висловленою п.35 рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах «Олександр Шевченко проти України» (заява № 8371/02, п.27, та «Трух проти України» заява № 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом також враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти росії» від 05.02.2004 року).

Так, відповідачка 20.01.2025 особисто надала суду письмове клопотання за змістом якого фактично визнала позовні вимоги та просила суд прописати в рішенні суду механізм передачі коштів позивачці, а 15.05.2025 ознайомилась в суді з матеріалами цивільної справи під особистий підпис. Означені обставини свідчать про обізнаність відповідачки про наявність цивільної справи та вимог, які заявлені позивачкою до неї.

Отже, поданий 19.05.2024 адвокатом Штабовенком Д.В. відзив на позов, був поданий зі спливом строку, встановленого в ухвалі суду від 15.10.2024, підстав для його поновлення судом не вбачається.

Тому суд розглядає справу на підставі наявних в ній матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Тихоліз С.П. наполягав на задоволенні вимог з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідачки адвокат Бондар І.М. просив відмовити у задовленні вимог у зв`язку з їх недоведеності.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено та доведено матеріалами справи, що згідно постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2024 (справа №336/7258/22), О 14 годині 40 хвилин 23 листопада 2022 року ОСОБА_2 , рухаючись за кермом автомобілем «Сузуки Сплеш», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті проспекта Моторобудівників та вулиці Героїв 55-ї бригади в м. Запоріжжі по другорядній дорозі, всупереч вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху не надала перевагу в русі автомобілю «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення траснпортних засобів і вони отримали технічні ушкодження, чим порушила вимоги п. 16.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 124 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.08.2024 постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2024змінено, виключено з резолютивної частини постанови вказівку про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки це не узгоджується з вимогами ст. 284 КУпАП. Зі змісту вказаної статті вбачається, що свідченням того, що особу визнанно винною у вчиненні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності , є накладення адміністративного стягнення.

Постанова набрала законної сили 16.08.2024.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею транспортного засобу Ford Fiesta, держномер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу (а.с. 15).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Suzuki Splash державний номерний знак НОМЕР_1 відповідачки ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

05.12.2022 з метою визначення розміру збитку, заподіяного позивачці, остання звернулася до судового експерта Шахову О.В. з заявою про проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля Ford Fiesta, держномер НОМЕР_2 , за яке відповідно до счету № 635 від 05.12.2022 журжа А.А. сплатила ФОП ОСОБА_4 3 500 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції (а.с. 55).

Відповідно до Висновку №117, складеного 08.12.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta, держномер НОМЕР_2 склала 701 800,09 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту на момент оцінки перевищує ринкову вартість транспортного засобу 282 863,57 грн. у даному випадку, матеріальні збитки приймаються рівними ринковій вартості 282 683,57 грн. на момент дослідження, оскільки ТЗ відновлювати економічно не доцільно, вартість автомобіля після ДТП склала 4 216 грн.

Тобто, з огляду на висновки експерта, ринкова вартість належного позивачці автомобіля станом на момент ДТП становила значно менше, аніж вартість його відновлення після ДТП на суму 418 936,52 гривень = (701800,09 грн. 282863,50 грн.)

Відповідно до п. 30.1. ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи зазначене вище, згідно з п. 30.1. ст.30 Закону, висновком експерта № 117 від 08.12.2022 відновлювальний ремонт автомобіля Ford Fiesta, держномер НОМЕР_2 було визнано економічно необґрунтованим.

Згідно п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

17.05.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Мотороного (транспортного) страхового бюро України із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 26), їй було переаховано суму відкодування у розмірі 160 000 гривень (а.с.27).

Різниця між страховим відшкодуванням та загальною вартістю матеріального збитку становить 122 863,57 грн. (282 863,57 грн. 160 000 грн.).

Обставини щодо визначення розміру страхового відшкодування та факту отримання вказаних коштів позивачкою, визнана учасниками по справі та не була спростована.

З позову вбачається, що з вини відповідачки ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, а тому вона є особою, що зобов`язана відшкодувати збитки, спричинені ДТП.

Вказані обставини не було спростовано відповідачкою та його представником адвокатом Бондар І.М.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Статтями 28, 29 Закону №1961 - IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Враховуючи, значні пошкодження транспортного засобу, який належав позивачці, вона була вимушена скористатися послугами евакуатора та здійснити оплату цієї послуги у розмірі 1 300 гривень, що підтверджується товарним чеком № 23111 від 23.11.2022, а тому ця сумма витрат також підлягає стягненню з відповідачки.

Страховик на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у Постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частини 1,2 стаття 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результат порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином під збитками необхідно розуміти фактичні витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права.

З наведеного вище випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів - цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із порушенням.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди - деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачки, перевищує виплачений Моторно (транспортним) страховим бюро України розмір страхового відшкодування, а також те, що згідно висновку експерта №117 від 08.12.2022, враховуючи п. 30.1. ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відновлювальний ремонт автомобіля Ford Fiesta, держномер НОМЕР_2 було визнано економічно необґрунтованим, суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_2 , як винної особи, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, завданої останньою, шляхом знищення її автомобіля (ринковою вартістю пошкодженого автомобіля станом на момент ДТП) та отриманим страховим відшкодуванням.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, зазначеною в постанові Великої Палати Верховного суду від 14.06.2023 по справі № 125/1216/20, відповідно до якої за змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Таким чином, враховуючи висновки експертного дослідження, на які як на доказ обґрунтованості своїх позовних вимог посилається позивачка, суд дійшов висновку, що ремонт належного позивачці автомобіля марки Ford Fiesta, держномер НОМЕР_2 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

Позивачкою не надано доказів того, що нею здійснювались заходи щодо відновлення належного їй на праві власності пошкодженого транспортного засобу.

Порядок відшкодування завданої позивачці шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивачка мала передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачкою було передано залишки транспортного засобу відповідачці як особі, яка відповідає за завдану шкоду.

У відповідності до договору купівлі-продажу транспортного засобу 5666/23/1/002530 від 22.05.2024 позивачка ОСОБА_1 здійснила його продаж за 25 000 гривень.

Разом з тим, відповідно до позиції Верховного суду Касаційного цивільного суду, вкладеній у постанові від 11.01.2023 (справа № 211/3277/20), за обставин визнання транспортного засобу фізично знищеним, коли сума страхової виплати не покривала у повному обсязі заподіяної шкоди, Верховний Суд виходив з того, що винні в ДТП особи зобов`язані відшкодувати потерпілим різницю між розміром завданої шкоди (при тому, що до цього розміру не входить вартість залишків транспортного засобу) і сумою страхової виплати. При ухваленні рішення про компенсацію шкоди за статтею 1194 ЦК України з урахуванням вимог вищезгаданої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в суду відсутні підстави зобов`язувати потерпілого передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (винному)».

Продаж автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, не звільняє винну особу від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, включаючи моральну шкоду, якщо вона була заподіяна. Винна особа, або її страховик, зобов`язані відшкодувати як матеріальну шкоду (вартість ремонту або вартість автомобіля, якщо він не підлягає ремонту), так і моральну шкоду, яка може виникнути внаслідок переживань, стресу та інших негативних наслідків для потерпілого.

З огляду на вищевказане, суд вважає на необхідне частково задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з відповідачки на користь позивачки майнову шкоду завдану пошкодженням належного останній транспортного засобу у сумі 118 674, 57 гривень = (282 863,57грн. 160 000,00 грн. 4 216 грн.), з яких:

-244 790,84 грн. розмір встановленого висновком експерта №117 від 08.12.2022 матеріального збитку, завданий позивачці, який дорівнює ринковій вартості пошкодженого автомобіля станом на 08.12.2022 до ДТП;

-120 000,00 грн. сплачений розмір страхового відшкодування;

-4 216,00 грн. ринкова вартість залишків належного позивачці автомобіля після ДТП.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачка зазначила, що через протиправну поведінку відповідачки їй були спричинені моральні страждання у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. ДТП та пошкодження транспортного засобу вплинуло на якість її повсякденне життя, в тому числі за рахунок того, що у вона не могла користуватись пошкодженим автомобілем понад два роки, тому виникала потреба шукати альтернативні види транспорту. До того ж, вона була змушена звертатись до експерта та по допомогу юристів для вирішення проблемних питань, які пов`язані з пошкодженням автомобіля. Також значних моральних страждань завдала фактична відмова/ігнорування відповідача від виплати збитків в добровільному порядку.

В обґрунтування вищевказаного, позивачкою та адвокатом не було надано жодного доказу, а сам факт ДТП не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Проте, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну поведінку щодо неї, людини відчуває страждання (моральну шкоду), а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Тому, з огляду на вищевказане, суд приймає доводи позивачки про те, що через пошкодження транспортного засобу у неї дійсно міг змінитися звичайний ритм життя, оскільки вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

При чому відповідачкою не спростовані факти наявності нематеріальних втрат, наведені позивачкою.

Отже, суд вважає, що завдана позивачці моральна шкода у контексті обставин, встановлених під час розгляду справи, не може бути компенсована лише відшкодуванням її матеріальних втрат.

За таких обставин суд вважає обґрунтованою позовну вимогу позивачки про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, яку суд оцінює у сумі 5 000,00 грн., яка на думку суду є адекватною завданій позивачці шкоди та буде відповідати принципам розумності та справедливості, встановленим в статті 23 ЦК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо стягнення на користь позивачки витрат за проведення експертного автотоврознавчого дослідження, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать окрім іншого витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Позивачкою в обґрунтування понесених витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження було надано всі необхідні докази, а тому з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати за проведення вказаного дослідження у сумі 3 500 гривень (а.с. 55).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення вимог судовий збір стягується пропорційно до частини в якій вони задоволені, тому з відповідачки на корить позивачки підлягають витрати зі сплати судового збору у розмірі 1053,50 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 129 501 гривень 07 копійок, з яких: майнова шкода, спричинена пошкодженням транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди 118 647,57 гривень, моральна шкода 5 000 гривень, витрати за проведення експертного товарознавчого дослідження 3 500 гривень, витрати понесені на евакуацію транспортного засобу у розмірі 1 300 гривень, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 053,50 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 ; місце проживання (фактичне, згідно позову): АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_3 .

Суддя: Н.С. Звєздова