Справа № 472/318/25
Провадження №2-о/472/30/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Дівульської А.В.,
заявника - ОСОБА_1 ,
представника заявника - адвоката Грабової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 у с-щі Веселинове Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
17 березня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Посилаючись на викладені обставини та на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу їй необхідно для комунікації з військовою частиною, Міністерством оборони України та різними організаціями, які допомагають у вирішенні питання розшуку зниклих осіб безвісти, визволення з російського полону військових, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_3 , який зник безвісти 25 вересня 2024 року на території Російської Федерації в районі населеного пункту Медвежжя Глушковського району Курської області під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони України.
В судовому засідання заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Грабова А.О. заяву підтримали повністю з підстав, викладених в заяві та просили її задовльнити. Також заявник зазначила, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 як чоловік та жінка без укладання шлюбу з 2004 року по 2024 рік за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного сумісного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет.
В судовому засідання (в режимі відеоконференції) 26.06.2025 року заінтересована особа ОСОБА_2 висловив думку про те, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а також підтвердив, що дійсно ОСОБА_1 з 2004 року постійно проживала з його братом ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловік та жінка без укладання шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Єрмаков А.В. в судовому засіданні 24 липня 2025 року, з урахуванням письмових пояснень та клопотання, просив залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 . Зазначив, що заявницею нічого не зазначено про родичів зниклого безвісти військовослужбовця, які також мали б право на отримання грошового забезпечення, тому у справі, можливо, вбачається спір про право. За наявності спору про право, встановлення юридичного факту повинно вирішуватися не в порядку окремого провадження, а в позовному провадженні. Крім того також зазначає, що заявниця не скористалась правом позасудового порядку встановлення статусу члена сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця.
Представник заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 5 частини другої ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з підпунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Приписами статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, належним чином дослідивши та оцінивши надані заявницею докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 проживала з однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 25 вересня 2024 року на території Російської Федерації в районі населеного пункту Медвежжя Глушковського району Курської області, під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони України, за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою (яка є місцем реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) підтверджується витягом про зареєстрвоаних у житловому приміщенні осіб від 17.10.2024 року (а.с. 9) та довідкою Веселинівської селищної ради від 18.10.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає з з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільного сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ведуть спільне господарство (а.с. 10).
Той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 починаючи з 2004 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали спільного сина, фактично виконували права та обов`язки подружжя підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є їхніми сусідами, та добре обізнані про їх сімейне життя.
Крім того факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю підтверджується поясненнями заінтересованої особи - ОСОБА_2 , який є братом ОСОБА_3 , та який судовому засіданні підтвердив, що дійсно ОСОБА_1 з 2004 року постійно проживала з його братом ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловік та жінка без укладання шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали спільного сина, який помер.
15 липня 2024 року ОСОБА_3 мобілізовано до Збройних Сил України.
З отриманої судом інформації з Веселинівського відділу ДРАЦС вбачається, що ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебувають та не перебували.
Встановивши вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що заявницею підтверджено належними, достатніми та переконливими доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_3 у період з 2004 року по 2024 рік однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу.
Також, при встановленні вказаного факту, суд виходить з того, що встановлення такого факту має юридичне значення для заявниці ОСОБА_1 , оскільки надає їй можливість спілкуватися з військовою частиною, Міністерством оборони України та різними організаціями, які допомагають у вирішенні питання розшуку зниклих осіб безвісти, визволення з російського полону військових, а також відсутні підстави вважати, що існує спір про право між заявницею та заінтересованими особами, оскільки брат зниклого безвісти щодо задоволення заяви заперечень не висловлював, а навпаки висловив думку, що заява підлягає задоволенню.
Щодо посилань представника заінтересованої особи про наявність в даній справі спору про право.
У постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 298/1350/22 Верховний Суд вказував, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Верховний Суд виснував, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Відповідно, між заявницею та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки ця заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. В свою чергу суб`єкт отримання такої соціальної допомоги - брат зниклого безвісти - ОСОБА_2 щодо задоволення заяви не заперечував.
З огляду на викладене, доводи представника заінтересованої особи Єрмакова А.В. про те, що під час розгляду справи було встановлено існування спору про право, є безпідставними, а тому його клопотання про залишення заяви без розгляду не підлягає задоволенню.
За таких обставин, на підставі наданих та досліджених у судовому засіданні доказів та, враховуючи, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, - задовольнити.
Встановити факт проживання в період часу з 2004 року по 2024 рік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Покровка Веселинівського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , яка має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с.Покровка Веселинівського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , який зник безвісти 25 вересня 2024 року на території Російської Федерації в районі населеного пункту Медвежжя Глушковського району Курської області під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони України.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 11 серпня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко