Провадження № 2-з/752/180/25
У Х В А Л А

15.08.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря Шевченко В.В.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна

ВСТАНОВИВ:

07.08.2025 до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, в які позивач просила суд визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право особистої власності на:

- машино місце за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 14.2 кв.м.;

- грошові кошти (готівкове заощадження) в сумі 100 000 доларів США, що вгривневому еквіваленті становить 4 171 320 гривень.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право особистої власності на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- машино місце за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 14.5 кв.м ;

- грошові кошти (готівкове заощадження) в сумі 100 тис. доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 4 171 320 гривень.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт та заборонити органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на наступне майно:

- машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 27.02.2019, реєстр. № 235 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В., номер запису про право власності: 30478833.

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2015 року, реєстр. № 1622, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 23.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису про право власності: 11727160;

- готівкові кошти в розмірі 100 000 доларів США до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заява про забезпечення позову була передана судді 13.08.2025.

Заява про забезпечення позову мотивована наявністю реальної загрози відчуження, приховування або втрати предмета спору відповідачем, що унеможливить або значно ускладнить виконання рішення суду в разі задоволення позову. Майно, на яке заявлено вимоги (особливо нерухомість та готівкові кошти), має високу матеріальну цінність, є ліквідним та доступним для вільного розпорядження відповідачем. Існують ризики: швидко відчуження (продати, подарувати) нерухомість або переоформити на іншу особу; виведення готівкових коштів за кордон, переведення їх у безготівкову форму, «розпорошення» їх між рахунками чи третіми особами; вчинення реєстраційних дії щодо нерухомості, змінити власника чи обтяження;

У разі вчинення відповідачем вказаних вище дій, судове рішення не зможе бути реально виконане, а позивачка буде позбавлена права на майно, яке належить їй на праві спільної сумісної власності.

Заяниця також вказує, що вжиття заходів забезпечення позову не порушить прав відповідача, а навпаки - сприятиме збереженню спірного майна до остаточного судового рішення.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №308/8567/20 від 14.06.2021 зробив правові висновки щодо процесуального порядку розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема вказавши, що: законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два дні та п`ять днів відповідно; першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті; у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки вже потім вирішувати питання про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З аналізу положень статті 149 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

У відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України видами забезпечення позову є, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд наголошує, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд встановив що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, а саме:

- квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- машиномісця за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 14.2 кв.м.;

- машиномісця за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 14.5 кв.м.;

- грошових коштів (готівкових заощадженнь) в загальній сумі 200 000,00 доларів США.

Таким чином предметом спору у справі № 752/19422/25 є об`єкти нерухомого майна: квартира та машиномісця у гаражі житлового комплексу та грошові кошти в іноземній валюті.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, позивачка просить накласти арешт саме на майно, яке вона вважає за необхідне залишити при поділі за відповідачем, а саме на:

-машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

-готівкові грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер інформаційної довідки: 434811606, дата формування: 09.07.2025) власником машиномісця, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_3 та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 105,5 кв.м., житловою площею 72,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 є ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Дослідивши матеріали справи та поданої заяви про забезпечення позову, враховуючи предмет позову, ціну позову та можливість відповідача здійснити відчуження належного йому нерухомого майна, щодо якого позивач просить здійснити поділ суд дійшов до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду.

Суд звертає увагу, що за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Водночас суд звертає увагу, що заява про забезпечення позову не містить жодного доказу того, що у власності відповідача перебувають готівкові грошові кошти у розмірі 100 000,00 доларів США.

Також, відсутня інформація та належні докази того, що вказані грошові кошти були внесенні як вклад чи на поточний рахунок до банківської установи або перебувають на зберіганні у банківському сейфі.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для накладення арешту на готівкові грошові кошти, які не можуть бути ідентифіковані, як такі, що безпосередньо належать відповідачу.

Враховуючи наведене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини сьомої статті 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З врахуванням частини восьмої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень частини третьої статті 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

1.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

2. Накласти арешт та заборонити органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на машиномісце, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 27.02.2019, реєстр. № 235 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В., номер запису про право власності: 30478833.

3. Накласти арешт та заборонити органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2015 року, реєстр. № 1622, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 23.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису про право власності: 11727160.

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до частини четвертої статті 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено 15.08.2025.

Суддя: С.О. Чекулаєв