ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5986/25 Справа № 207/1210/19 Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Коляді Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який в подальшому було неодноразово уточнено, до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та остаточно просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на стоматологічний кабінет вбудоване приміщення № 60, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м.; припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на це майно; визнати за ОСОБА_3 в порядку розподілу майна подружжя право власності на 1/2 частину нерухомого майна: на вбудоване приміщення під АДРЕСА_2 , загальною площею 51,3 кв.м., іншу 1/2 частину залишити у власності ОСОБА_1 ; визначити порядок користування спірним нерухомим майном, а саме: вбудоване приміщення АДРЕСА_2 , наступним чином: ОСОБА_3 в користування стоматкабінет площею 11,0 кв.м, а відповідачу ОСОБА_1 стоматкабінет площею 11,3 кв.м., інші приміщення у вигляді тамбуру площею 1,5 кв.м., інвентарної вбиральні та дезінфекуючих засобів площею 1,7 кв.м, санвузлу персоналу площею 2,7 кв.м, очікувальної площею 11,5 кв.м., стерилізаційної площею 5,4 кв.м, гардеробу персоналу площею 6,2 кв.м. залишити у спільному користуванні; стягнути з ОСОБА_1 на його користь усі понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що позивач з 24.04.2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.07.2018 року по справі № 207/1547/18, було розірвано. За час шлюбу подружжям за спільні кошти подружжям було набуте наступне майно, а саме: 25.11.2010 року було придбано стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення № 60), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2562. Спірне нерухоме майно було зареєстроване за відповідачкою та було придбане за спільні кошти подружжя, що підтверджується копією нотаріально посвідченої його згоди на придбання майна. Зазначає, що значну частину коштів на придбання спірного нерухомого майна та обладнання для облаштування стоматологічного кабінету було надано його батьком ОСОБА_5 . Також, під час шлюбу ними було придбано автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Зазначений автомобіль перебуває в його користуванні та було зареєстровано за ним. Просить уточнені первісні позовні вимоги задовольнити.

Також, до суду звернулася ОСОБА_4 , яка у серпні 2019 року подала зустрічний позов, який прийнятий судом до розгляду із первісним позовом, та з урахуванням всіх уточнень позивачка за зустрічним позовом просила: стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію у сумі вартості 1/2 частки відчуженого автотранспортного засобу марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску у сумі 91038,50 грн.; припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на нерухоме майно: вбудоване приміщення під №60, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м.,; визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на вказане нерухоме майно та стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію у сумі вартості 1/2 нерухомого майна: вбудоване приміщення під №60, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 51,3 кв.м. у сумі 654176,16 грн.; стягнути з ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

Зустрічний позов мотивовано тим, що вона з 24.04.2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.07.2018 року по справі № 207/1547/18, шлюб між ними було розірвано. Від спільного шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. За час шлюбу ними було набуте наступне майно, а саме: 25.11.2010 року було придбано стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення № 60), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2562. Спірне нерухоме майно було зареєстроване за нею, оскільки вона є дипломованим спеціалістом-стоматологом і наразі працює за фахом «стоматолог» як ФОП та має відповідні дозволи та ліцензії. Зазначає, що значну частину коштів на придбання спірного нерухомого майна та обладнання для облаштування стоматологічного кабінету було придбано за її кошти, які вона взяла в борг у рідної сестри. Також, під час шлюбу ними було придбано автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Зазначений автомобіль перебуває в користуванні ОСОБА_3 та було зареєстровано за ним.

Оскільки ОСОБА_3 претендує на спірну нерухомість, ОСОБА_1 вважає, що є всі підстави для поділу майна шляхом визнання права власності на спірну нерухомість, за сплатою 1/2 частини в сумі, що визначена оцінкою вартості спірного об`єкта нерухомості від 13 жовтня 2024 року, в сумі 1308352,32 грн., яка складає 1/2 її частину в розмірі 654176,16 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалено: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стоматологічний кабінет вбудоване приміщення № 60, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м.; припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на стоматологічний кабінет вбудоване приміщення № 60, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 в порядку розподілу майна подружжя право власності на 1/2 частину нерухомого майна: на вбудоване приміщення під АДРЕСА_2 , загальною площею 51,3 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу майна подружжя право власності на 1/2 частину нерухомого майна: на вбудоване приміщення під АДРЕСА_2 , загальною площею 51,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію у сумі вартості 1/2 частки відчуженого автотранспортного засобу марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску у сумі 91038 гривень 50 копійок.

Судові витрати покласти на сторони, які їх понесли.

В решті позовних вимог та вимог зустрічного позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно та транспортний засіб, було придбано сторонами під час шлюбу, а тому є їх спільною власністю, а враховуючи межі позовних вимог, суд прийшов до висновку про поділ нерухомого майна шляхом визнання права власності за кожним із сторін по 1/2 частині цього майна, з припиненням права спільної сумісної власності та стягнення компенсації 1/2 частини автомобіля, решта вимог первісного позову та зустрічного позову є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник адвокат Іванченко А.Л., посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовільнити їх зустрічний позов в останній редакції у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Демінов О.І. просили рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відзиву і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 24.04.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.07.2018 року по справі № 207/1547/18, шлюб між сторонами було розірвано.

За час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано наступне майно: 25.11.2010 року було придбано стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення № 60), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2562.

Спірне нерухоме майно було зареєстроване за відповідачкою та було придбане за спільні кошти подружжя, що підтверджується копією нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_3 на придбання майна.

Також, під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Зазначений автомобіль перебуває в користуванні ОСОБА_3 та було зареєстровано за ним.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1244/2018/840430 від 24.02.2018 року, автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, було продано ОСОБА_3 його матері ОСОБА_9 .

Згоди щодо варіанту поділу спірного майна сторони під час судового розгляду не дійшли.

Також встановлено, що 21 серпня 2020 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , внаслідок чого ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК України).

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Так, поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі №6-1327цс15 від 18 травня 2016 року, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, встановлено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що спірне майно, а саме: стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення № 60), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м., а також автомобіль марки Volkswagen Passat, темно-сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купувались у період перебування сторін у шлюбі для потреб сім`ї та підлягає поділу.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості майна: стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення 60), загальною площею 51,3 кв.м., розташоване на першому поверсі п`яти поверхової жилої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , складеного ФОП ОСОБА_11 . Бюро судових експертиз та оцінки майна 18.12.2018 року, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 270518,00 грн.

В матеріалах справи міститься Звіт про проведення незалежної оцінки для визначення ринкової вартості нерухомого майна: стоматологічний кабінет (вбудоване приміщення №60), загальною площею 51,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , складений ТОВ «Сервіспромексперт», в якому зазначено, що на дату оцінки: 26.06.2018 року, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 189628,00 грн.

Також, в матеріалах справи міститься Довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості №201-08573894 від 13.10.2024 року, згідно якої оціночна вартість об`єкта оцінки: нежитлової нерухомості-приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51,30 кв.м., складає 1308352,32 грн.

Згідно Звіту №01/06 про оцінку транспортного засобу від 26.06.2018 року, складеного експертом ТОВ Сервіспромексперт», ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat 1.8, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 182077,00 грн.

Інших доказів на підтвердження вартості зазначеного спірного майна суду не надано.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Визначаючи розмір суми вартості 1/2 частки від загальної вартості автомобілю Volkswagen Passat 1.8, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка підлягає стягненню, суд приймає за основу Звіт №01/06 про оцінку транспортного засобу від 26.06.2018 року, складеного експертом ТОВ Сервіспромексперт», згідно якого ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat 1.8, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 182077,00 грн. Отже, розмір суми вартості 1/2 частки складає 91038,50 грн.

Визначаючи розмір суми вартості 1/2 частки від загальної вартості нерухомого майна: стоматологічного кабінету (вбудоване приміщення №60), загальною площею 51,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , суд приймає за основу Довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості №201-08573894 від 13.10.2024 року, згідно якої оціночна вартість об`єкта оцінки: нежитлової нерухомості-приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51,30 кв.м., складає 1308352,32 грн. Отже, розмір суми вартості 1/2 частки складає 654176,16 грн.

Також судом враховано, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 не було заявлено позовних вимог стосовно визнання за ним права власності в цілому на нерухоме майно з виплатою грошової компенсації. А суд не може вийти за межі позовних вимог, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно, є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними, виходячи із засад рівності часток та суд першої інстанції правильно визнав за позивачем та відповідачкою по 1/2 частині спірного нерухомого майна, а враховуючи що спірний автомобіль було відчужено, суд першої інстанції правильно визначився із компенсацією половини його вартості.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ці доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду та особистого тлумачення норм права на свою користь.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не врахував, що нерухоме майно, тобто стоматологічний кабінет не підлягає поділу, а тому підстави для визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину спірного нерухомого майна немає, а також апелянт вважає, що є всі підстави для визнання права власності на об`єкт нерухомості в цілому за ОСОБА_3 зі стягненням з нього компенсації 1/2 частини цього майна, колегія суддів не може прийняти до уваги та вважає їх безпідставними, оскільки судом правильно поділено нерухоме майно в ідеальних та рівних частках шляхом визнання права власності по 1/2 частині за кожною із сторін, без надмірного тягара для сторін.

Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову та поділив майно у обраний позивачем спосіб.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача за зустрічним позовом підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 12 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова