Справа № 127/6923/25
Провадження № 22-ц/801/1607/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 рокуСправа № 127/6923/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

позивач Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В. В., у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, -

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Зазначало, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 систематично отримують від підприємства послуги з централізованого опалення та гарячої води ,проте невчасно сплачують за них ,внаслідок чого заборгували за надані послуги за період з грудня 2023 року до лютого 2024 року включно 39 889,82 грн. Крім того, за прострочення оплати їм підлягає нарахуванню 3% річних - 77,86 грн. та інфляційні втрати - 105,55 грн. У добровільному порядку боржники сплатити борг відмовляються, у зв`язку з чим КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» терпить матеріальні збитки та вимушене звертатись до суду . Просило стягнути солідарно із відповідачів на його корись заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання за період з 01 грудня 2023 року по 29 лютого 2024 року у сумі 49 073,23 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за послуги централізованого постачання теплової енергії та гарячої води за період грудень 2023 року лютий 2024 року в сумі 4715,54 грн., з яких сума основного боргу 4703,45 грн., 3% річних 12,09 грн.

У апеляційній скарзі КП «Вінницяміськтеплоенерго» просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суд неправильно здійснив розрахунок заборгованості відповідачів за спожиті послуги з теплопостачання, не врахував, що квартира відповідачів не обладнана лічильником обліку гарячої води, а нарахування здійснювались відповідно положенням нормативних актів з урахуванням показників загальнобудинкового лічильника витрат гарячої води.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2025 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що згідно довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 07.03.2025 року № 9122, № 9123, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , тобто 2 особи.

З розрахунку заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з урахуванням 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги по о/р НОМЕР_1 по приміщенню квартири АДРЕСА_1 , за період з грудня 2023 року до лютого 2024 року рахується заборгованість за послуги централізованого теплопостачання в сумі 40 073,23 грн., із яких сума основого боргу 39889,82 грн., 3% річних 77,86 грн., сума втрат від інфляційних процесів 105,55 грн. (а.с. 7).

При цьому, заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії складає 2 805,67 грн., абонентська плата за надання послуги з постачання теплової енергії 50,04 грн., заборгованість за надання послуги з постачання гарячої води 37 007,17 грн., абонплата за надання послуги з постачання гарячої води 26,94 грн. (а.с. 7).

Відповідачами визнано позовні вимоги у частині заборгованості за надання послуги з постачання теплової енергії 2 805,67 грн., абонплати за надання послуги з постачання теплової енергії 50,04 грн., абонплати за надання послуги з постачання гарячої води 26,94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково , суд виходив із того, що матеріали справи не містять достовірних доказів наявності або відсутності витоку гарячої води із внутрішньобудинкових мереж ГВП, а також доказів щодо показників інших складових вказаної формули (загальний обсяг спожитої гарячої води у будівлі/будинку; сумарний обсяг спожитої гарячої води у приміщеннях, що визначений за показаннями вузлів розподільного обліку; обсяг гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, визначений за показаннями вузла розподільного обліку або на підставі договору з виконавцем комунальних послуг на ці цілі; кількість осіб, які фактично користуються послугою з постачання гарячої води в приміщенні, не оснащеному вузлом (вузлами) розподільного обліку гарячої води; сумарна кількість осіб у будівлі/будинку, які фактично користуються послугою з постачання гарячої води в приміщеннях, що не оснащені вузлом (вузлами) розподільного обліку гарячої води), а тому розмір заборгованості за надання послуги з постачання гарячої води 37007,17 грн. за період грудень 2023 року лютий 2024 року не є доведеним, тобто, достовірним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно здійснив розрахунок заборгованості за комунальні послуги, не врахував, що квартира відповідачів не обладнана лічильником обліку гарячої води, а нарахування здійснювались зарахуванням загально будинкового лічильника гарячої води, не заслуговують на увагу , виходячи з наступного.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання».

Згідно з ч.1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Згідно ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно п. 26 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182, обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Доказування згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може грунтуватись на припущеннях

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

У відповідності до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Однак, матеріали справи не містять доказів наявності або відсутності витоку гарячої води із внутрішньобудинкових мереж ГВП, а також доказів щодо показників інших складових вказаної формули (загальний обсяг спожитої гарячої води у будівлі/будинку; сумарний обсяг спожитої гарячої води у приміщеннях, що визначений за показаннями вузлів розподільного обліку; обсяг гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, визначений за показаннями вузла розподільного обліку або на підставі договору з виконавцем комунальних послуг на ці цілі; кількість осіб, які фактично користуються послугою з постачання гарячої води в приміщенні, не оснащеному вузлом (вузлами) розподільного обліку гарячої води; сумарна кількість осіб у будівлі/будинку, які фактично користуються послугою з постачання гарячої води в приміщеннях, що не оснащені вузлом (вузлами) розподільного обліку гарячої води), а тому розмір заборгованості за надання послуги з постачання гарячої води 37007,17 грн. за період грудень 2023 року лютий 2024 року, не є достовірним і достатнім , тобто , доведеним.

Крім цього, суд першої інстанції правильно врахував наявність розбіжності у розрахунках позивача, зазначених у оборотній відомості за період 12.2023 р. 02.2024 р. (а.с. 7) та у відповіді на відзив від 21.04.2025 року № 1/3026/L (у оборотній відомісті заборгованість за січень 2024 року 11 853,12 грн., а у відповіді на відзив 11 852,82 грн.

Жодних аргументів з цього приводу апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих доводів скарги і достовірних доказів , що містили б інформацію щодо предмета доказування , спростовували б висновки суду і впливали б на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає встановленим судом обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права , не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі ,а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. п. "в" п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський