ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/33505/24

Провадження № 22-ц/820/1701/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 до 1/4 частки з усіх видів заробітку(доходів) батька, але не менше розміру одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову вказала, що сторони перебували у шлюбі, від якого народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано.

Син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 січня 2024 року у справі №686/11319/22 стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання сина в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) батька, але не менше розміру одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказала, що стягнутих судом аліментів недостатньо, із зростанням сина зростають витрат на його утримання.

Її матеріальне становище погіршилось, оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 вересня 2024 року у справі №686/3521/24 з неї на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , у розмірі 1/6 частини заробітку/доходу/ щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач працевлаштований за кордоном, отримує стабільний дохід, його матеріальне становище суттєво покращилося у порівнянні з тим, яке було на час стягнення з нього аліментів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку(доходів) батька, але не менше розміру одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

У мотивувальній частині рішення суд зауважив, що витрати позивача на утримання дитини збільшилися, в той час як матеріальне становище відповідача покращилося, а матеріальне становище позивача погіршилося.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що розмір його доходу з 2022 року по 2024 рік не змінився, однак судом не враховано що вартість проживання за кордоном, в Республіці Польща, є дорожчою, ніж в Україні.

Крім того, разом з ним проживає та перебуває на його утриманні спільна дочка сторін ОСОБА_6 , відтак його витрати зросли, а майновий стан погіршився.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримала оскаржуване судове рішення. Судом правильно встановлено обставини справи, а саме, погіршення її майнового становища та покращення майнового становища відповідача, що є правовою підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів.

Розгляд справи судом проведено в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2024 року у справі №686/11319/22, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) батька, але не менше розміру одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття; в іншій частині позовних вимог відмовлено; рішення в частині стягнення аліментів в розмірі місячного платежу допущено до негайного виконання.

У вказаній справі судом було встановлено, що згідно з інформаційною довідкою Податкової служби в м. Пйотркув-Трибунальський від 19 квітня 2023 року, ОСОБА_7 у декларації про розмір отриманого доходу (понесеного збитку) за 2020-2021 роки, вказав дохід у розмірі: за 2020 рік 3234,10 злотих, за 2021 рік - 21748,77 злотих, розмір отриманого доходу за 2022 рік не зареєстровано, оскільки крайній термін подання декларацій 02 травня 2023 року.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України дохід ОСОБА_2 за 2023 рік склав 90569,16 грн., за 2024 рік - 115393,38 грн.

Відповідно до податкової декларації ОСОБА_1 , поданої в Республіці Польща, його дохід за 2024 рік склав 86567,09 злотих.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №364/1139/19, провадження №61-11271св20)).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, доходи відповідача ОСОБА_1 , які були враховані судом при вирішенні питання про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , зросли в більш ніж чотири рази. В той же час ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки Дарії за рішенням суду, постановленим після рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина.

За встановленого, з огляду на відсутність інших обставин, передбачених статтею 192 СК України, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина, з 1/6 до 1/4 часток усіх його доходів.

Посилання апелянта на неможливість сплачувати аліменти у більшому розміру, оскільки вартість його проживання за кордоном більша, ніж в Україні, колегія суддів відхиляє, оскільки отриманий ОСОБА_1 дохід за 2024 рік у порівнянні з попередніми періодами, які були враховані судом при призначенні аліментів, значно зріс, що є підставою для збільшення їх розміру.

Та обставина, що з відповідачем проживає дочка, не вказує на його неспроможність сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі, позаяк на утримання дочки на користь ОСОБА_1 судом стягнуто аліменти.

Судом першої інстанції правильно надано оцінку наявним у справі доказам, застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

12 серпня 2025 року до апеляційного суду звернулась ОСОБА_2 із заявою про відшкодування витрат, понесених у зв`язку із наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин другої, третьої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору про надання правової допомоги від 08 липня 2025 року, укладеного між адвокатом Прядуном Р.В. та ОСОБА_2 , додаткового договору до нього від 08 липня 2025 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 11 серпня 2025 року та платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» від 08 липня 2025 року, вартість послуг із надання правової допомоги ОСОБА_2 на стадії апеляційного провадження становила 4000 грн., які були сплачені останньою адвокату Прядуну Р.В.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №676/5537/19).

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Фандою Н.М. було отримано копію заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, однак не було заявлено клопотання про їх зменшення, тому з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, з останнього на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова