Провадження № 2-з/752/134/25
У Х В А Л А

25.06.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря Пастух З.Ф.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі №752/12198/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2025 до Голосіївського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову у справі №752/12198/25 згідно якої позивач просить суд:

- накласти арешт на нерухоме майно (квартиру), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;

- заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов`язаних з відчуженням, зміною, перереєстрацією, заставою або іншого виду зміни власника нерухомого майна (квартири), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2025 відкрито провадження у цивільний справі № 752/12198/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та стягнення грошової компенсації.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 просить суд:

-встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2011 по 18 липня 2012 року;

-стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію у розмірі 2 095 527,43 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з травня 2011 року по 18.07.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік і дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

ОСОБА_1 стверджує, що у період проживання сторін однією сім`єю (06.01.2012) було придбано квартиру номер АДРЕСА_1 , титульним власником якої вказаний відповідач. Оскільки спірна квартира була придбана в новобудові, спільно з відповідачем сторони здійснювали ремонт квартири.

Позивачем вкладено в ремонт та облаштування квартири значну суму коштів, розмір яких позивач визначила у позовній заяві.

В свою чергу заява про забезпечення позову мотивована тим, що вартість належної відповідачу квартириномер АДРЕСА_1 , істотно збільшилась внаслідок проведення невідокремлюваних поліпшень за спільні кошти та спільними зусиллями подружжя (позивача та відповідача), а до реєстрації шлюбу - осіб, що проживали однією сім`єю.

ОСОБА_1 стверджує, що відповідач, як титульний власник вказаної вище квартири, може безперешкодно відчужити цю квартиру, вартість якої істотно збільшилась за спільний рахунок сторін, чим порушить права заявниці.

У разі, якщо відповідач вчинить дії, які будуть направлені на зміну правового статусу нерухомого майна, яке є предметом спору, такі дії фактично унеможливлять забезпечення виконання рішення суду щодо стягнення грошової компенсації шляхом звернення стягнення на нерухоме майно при примусовому виконанні рішення суду.

На думку заявниці, вказане свідчить про наявність достатніх правових підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, які співвідносяться з предметом позову, враховують вимоги чинного законодавства стосовно розумності та адекватності заходів до забезпечення позову конкретним обставинам.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, відповідно до змісту якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

У відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України видами забезпечення позову є, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд наголошує, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Здійснюючи аналіз поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову суд вбачає, що її аргументація необхідності накладення арешту на квартиру номер АДРЕСА_1 зводиться до припущення про ймовірність відчуження відповідачем вказаної вище квартири, що призведе, на думку заявниці, до ускладнення або неможливості виконання у майбутнього судового рішення про стягнення грошових коштів.

Водночас, суд ще раз наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодних доказів того, що відповідач у справі - ОСОБА_2 вчиняв або вчиняє дії, які спрямовані на відчуження нерухомого майна заявницею до суду не надані.

Окрім того, суд наголошує, що забезпечення позову має бути співмірним заявленим вимогам, що означає, що обраний захід забезпечення повинен відповідати характеру порушеного права та бути пропорційним потенційним наслідкам як від його застосування, так і від його невжиття.

Позовні вимоги у цивільній справі в межах якої ОСОБА_1 просить застосувати заходи забезпечення сформульовані наступним чином:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2011 по 18 липня 2012 року;

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію у розмірі 2 095 527,43 гривень.

Таким чином, суд вбачає, що квартира номер АДРЕСА_1 не є предметом спору у справі № 752/12198/25, а розмір грошової компенсації, яку просить стягнути позивач з відповідача вочевидь є меншим від дійсної вартості квартири.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру номер АДРЕСА_1 не відповідатиме вимогам щодо співмірності забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи недоведеність ОСОБА_1 фактичних обставин, які вказували на те, що ОСОБА_2 має намір або вчиняє дії спрямовані на відчуження належної йому квартири і відповідно недоведеність заявницею реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також, зважаючи на не співмірність арешту квартири із заявленими позивачем вимогами суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно частини сьомої статті 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Водночас суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (квартиру), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та накладення заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов`язаних з відчуженням, зміною, перереєстрацією, заставою або іншого виду зміни власника нерухомого майна (квартири), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 25.06.2025

Суддя С.О. Чекулаєв