Справа № 524/9094/24
Провадження №2/524/697/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі:

головуючого судді Алексашиної Н.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Антибури І.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Склярова М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

У позові вказала, що в період з 07 вересня 2013 року до 25 липня 2023 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При розірванні шлюбу питання про визначення місця проживання дітей не вирішувалося. За весь час окремого проживання сторони не досягли домовленості, що діти проживатимуть з позивачкою.

Позивачка вважає, що місце проживання дітей має бути визначено з нею, оскільки вона створила всі умови для комфортного проживання дітей, їх розвитку та виховання. Позивачка наголошує, що вона виховує та матеріально забезпечує дітей.

Також, ОСОБА_1 вказала, що не створює перешкод у спілкуванні відповідача з дітьми.

Позивачка прохає визначити з нею місце проживання малолітніх синів.

Позивачка та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Від представника відповідача адвоката Дворника О.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі його довірителя. Проти задоволення позову заперечують, посилаючись на те, що спір між сторонами відсутній.

Третя особа виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, направив заяву про розгляд справи без участі свого представника. Крім того, на виконання ухвали суду направили висновок органу та піклування щодо розв`язання спору.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб між собою. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука області від 19 червня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. /а.с.11-13/

Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження. /а.с.14, 15/

Згідно акту про поживання, складеного 02.08.2024 року ТОВ «Керуюча компанія Будсервіс» ОСОБА_1 разом з малолітніми синами проживає з 22.10.2022 року по теперішній час по АДРЕСА_1 . /а.с.16/

Відповідач ОСОБА_2 згідно довідки ОСББ «Київська Б8» акту про проживання проживає в АДРЕСА_2 . Разом з ОСОБА_2 проживають його батьки та два малолітніх сина. /а.с.32, 33/

Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на виконання ухвали суду про витребування доказів надав суду рішення №747 від 27.03.2025 про затвердження висновку органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно затвердженого висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради обстежено умови проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . За результатами обстеження встановлено, що діти проживають за вказаною адресою разом з матір`ю та бабусею. Для дітей створені належні умови проживання. Квартира облаштована усіма зручностями, необхідними меблями та побутовою технікою. У помешканні чисто, санітарно-гігієнічний стан задовільний.

Діти отримують медичні послуги у КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3». Декларація про надання медичної допомоги дітям укладена їх матір`ю. Діти спостерігаються регулярно, на прийоми з`являються у супроводі обох батьків.

Матір дітей ОСОБА_1 не має психічних розладів, пов`язаних із вживанням алкогольних напоїв та інших психоактивних речовин.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності надання послуг перукарнями та салонами краси, її дохід за 2024 рік склав 277200 грн.

Згідно інформації комунальної установи «Центр надання соціальних послуг «ТУРБОТА» Кременчуцької міської ради від 25.02.2025 року фахівцями із соціальної роботи здійснено оцінку потреб сім`ї батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_1 , за результатами якої з`ясовано, що обоє батьків спроможні виконувати обов`язки щодо виховання дітей та догляду за ними. З наданої інформації убачається, що як мати, так і батько дітей відповідально ставляться до виконання своїх обов`язків, піклуються про дітей, беруть участь у їх вихованні та розвитку.

Батько дітей пояснив, що діти наразі проживають періодично як з ним, та і з матір`ю. Зазначив, що спору про визначення місця проживання дітей у нього немає, він не розуміє підстав такого позову та не збирається подавати зустрічну позовну заяву.

Щодо умов проживання батька дітей у висновку органу опіки та піклування відповідно до інформації служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації зазначено, що він мешкає по АДРЕСА_2 , у трикімнатній квартирі разом з дітьми та зі своїми батьками (бабусею та дідусем дітей).

З огляду на викладене, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з одним із батьків у зв`язку з відсутністю спору між батьками з цього питання.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях, щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

У цій справі, вивчивши додані до позову матеріали, висновок органу опіки та піклування, суд доходить висновку, що обоє з батьків беруть активну участь у житті дітей, піклуються про них, займаються їх розвитком та вихованням.

Разом з тим, суду належить надати відповідь на питання чи дійсно існує між сторонами спір щодо місця проживання дітей.

Позивачка ОСОБА_1 у позові та у судовому засіданні наполягає на визначенні місця проживання дітей разом із нею.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 у наданій суду заяві про розгляд справи без його участі заперечив наявність у них з позивачкою спору щодо визначення місця проживання дітей.

Про запевнення відповідача щодо відсутності спору про місце проживання дітей також зазначено у висновку органу опіки та піклування. Як вже зазначалося, батько дітей пояснив, що діти наразі проживають періодично як з ним, та і з матір`ю. Зазначив, що спору про визначення місця проживання дітей у нього немає, він не розуміє підстав такого позову та не збирається подавати зустрічну позовну заяву.

У судовому засіданні позивачка у справі підтвердила, що діти основний період часу проживають із нею, вона займається їх вихованням, опікується ними. Позивачка пояснила, що її не влаштовує поведінка відповідача, який може з`явитися раптово та забрати дітей, повернути їх пізно ввечері або взагалі залишити їх ночувати у себе. Також, ОСОБА_1 вказала, що іноді відповідач буває нетверезим.

Позивачка у судовому засіданні зазначила, що їй було б спокійніше, якби місце проживання дітей визначили із нею, оскільки усних домовленостей щодо участі у вихованні дітей відповідач не дотримується.

На запитання суду позивачка відповіла, що до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дітей вони з відповідачем не зверталися.

При цьому, позивачка та її представник категорично заперечили проти опитування судом малолітніх дітей для врахування їх думки щодо місця проживання, пославшись на те, що їм всього чотири та шість років і подібний досвід може виявитись травматичним для них.

Під час судових дебатів представник позивачки послався на наявну у відповідача інвалідність ІІІ групи, підкреслюючи недоцільність визначення з ним місця проживання дітей.

На думку суду наведене позивачкою обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на відсутність між батьками спору щодо визначення місця проживання дітей.

Спір щодо місця проживання дітей ініційований їх матір`ю. Разом з тим, з наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснень убачається, що діти основний період часу проживають разом із нею. Позивачку насамперед не влаштовує відсутність передбачуваних способів та чіткого графіку участі кожного з батьків у вихованні дітей, їх спільному проведенні дозвілля. Заявляючи вимогу про визначення місця проживання дітей позивачка намагається у такий спосіб впорядкувати питання щодо участі відповідача у вихованні дітей.

Втім, досягнення згоди між батьками щодо наведених питань можливе шляхом вирішення спору щодо участі у вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо від них.

Зважаючи на викладене, позивачка не довела, що її права порушені, не визнані або оспорюються відповідачем.

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Сплату судового збору слід покласти на позивача відповідно до положення ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4-13, 141, 174-181, 209-250, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Алексашина Н.С.