ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7829/25 Справа № 212/65/25 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/65/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Демченко Андрій Григорович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 травня 2025 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 травня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з боку ОСОБА_2 було здійснені дії щодо пошкодження майна ОСОБА_1 , у вигляді зламу дзеркала заднього виду на власному автотранспортному засобі позивачки - автомобілі Skoda Oktavia. Так, 27 жовтня 2024 року, приблизно о 13-30 год,. відповідачка заважала виїзду автомобілю Skoda Oktavia, власницею якого, та за кермом якого була позивачка, шляхом перекриття єдиного виїзду із садового товариства. В момент наближення транспортного засобу до відповідачки, вона, з метою інсценування власного збиття - кинулася на праву частину транспортного засобу, чим спричинила пошкодження дзеркала заднього виду у вигляді його зламу. За даною подією позивачка зверталась до правоохоронних органів, проте, спричинені збитки не були достатніми для відкриття кримінального провадження. Однак, поліція скерувала позивачку звернутися до суду. Розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому, визначаються відповідно реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вказаними протиправними діями відповідачки було нанесено майнову шкоду, що виявляється у витратах на вартість дзеркала заднього виду та роботи по його заміні (демонтаж + монтаж), що в загальному підсумку складає 14834,43 грн, які позивачка змушена буде понести відповідно до рахунку сервісного центру Skoda.

Посилаючись на викладене, просила суд: стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 14 834,43 грн, судовий збір в розмірі 1211,20 грн та вартість послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 4000,00 грн.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 травня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Демченко А.Г., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції судом не було виконано приписи ст. 263 ЦПК України процесуального законодавства в частині законності і обґрунтованості судового рішення. Зазначає, що під час складанні апеляційної скарги, у встановлений 30-денний строк, суд, приблизно на початку червня 2025 року, в самостійний спосіб змінив судове рішення, яке було ухвалене 22.05.2025, шляхом видалення частини тексту, який не відповідав обставинам справи, та деякої редакції його, причому без будь-яких ухвал. Тобто, на момент отримання судового рішення позивачем (30.05.2025 в особистий кабінет Електронного суду текст рішення був один, а на даний час - текст рішення інший (змінений). Наголошує на тому, що суд, після проголошення судового рішення (копію першої редакції рішення додає) в самостійний спосіб, протиправно в подальшому змінив рішення, в чому прослідковується, як мінімум, дисціплінарне правопорушення.

Висновки суду про те, що дії відповідачки не були неправомірними, що між її діями та завданою шкодою позивачці відсутній безпосередній причинний зв`язок та відсутня вина відповідачки, не відповідають матеріалам справ. При цьому, позивачкою було доведено, як факт завдання самої шкоди, так і суб`єкта завдання такої шкоди, а представником відповідачки не було доведено відсутності вини особи, що завдала шкоди транспортного засобу позивачки.

Зазначає, що суд не залучив докази, які просила долучити позивачка під час розгляду справи. Так, в основу заперечень, з боку представника відповідачки була покладена версія, що за даними подіями мале місце ДТП (факт чого не підтвердився у судовому засіданні), що мовляв позивачка наїхала на відповідачку, яка стояла на узбіччі, та нанесла тілесні ушкодження відповідачу, наслідком чого, згідно позиції представника відповідачки, ОСОБА_2 (відповідачка) тривалий час перебувала на лікуванні, так як не могла пересуватися. Дана обставина не відповідала фактичним обставинам, так як після приїзду швидкої (виклик якої ініціювала відповідачка) її на місті було оглянуто, потім вона поїхала з лікарями на (мабуть) приймальне відділення (так як позивачці не відомо куди її возила швидка), але через 30-40 хвилин, відповідачка була на місці події, вільно (без сторонньої) допомоги пересувався та взагалі не справляла враження травмованої (в наслідок ДТП) особи. І дане відео, на спростування позиції відповідачки, позивачка і просила долучити до справи, але суд, в усній формі відмовив в долученні відеозйомки. Тому дії суду щодо відмови в долучені доказів, як певної процесуальної дії, також оскаржуються, так як будь-яких обґрунтувань відносно не долучення відеодоказу, судом не було наведено, у зв?язку з чим просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи диск із фрагментом відеозапису частини подій, які відбувалися 26.10.2024.

Крім того, просить суд апеляційної інстанції віднестись критично до пояснень свідка ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить автомобіль Skoda Oktavia державний номерний знак НОМЕР_1 .

Повідомленням №45.1/2-637060 від 13.11.2024 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, позивачці роз`яснено, що відносини щодо відшкодування завданої шкоди, мають цивільно-правовий характер, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду(ЄО №22617 від 31.10.2024).

Позивачка ОСОБА_1 , на підтвердження заявлених вимог, надає рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "АСТ-КОМБІ", згідно якого вартість дзеркала заднього виду та роботи по його заміні (демонтаж + монтаж), що в загальному підсумку складає - 14834,43 грн та три фотознімка частини автомобіля.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами завдання їй майнової шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу саме відповідачкою ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина друга ст. 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Таким чином, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктнихправовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Частиною першою статті 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76,80 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно- правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, тоді як на позивача покладено тягар доведення факту наявності шкоди.

Основними доказами, на які покликається позивачка, є її пояснення, повідомлення Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області №45.1/2-637060 від 13.11.2024 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "АСТ-КОМБІ" та фотографії пошкодженого трнспортного засобу, якими підтверджено факт пошкодження автомобіля Skoda Oktavia державний номерний знак НОМЕР_1 .

Однак, вказаними доказами не підтверджено, що пошкодження автомобіля Skoda Oktavia державний номерний знак НОМЕР_1 сталося саме у зв?язку із діями відповідачки ОСОБА_2 , за наведених у позові обставинах.

При цьому, коолегією суддів досліджено відеозапис, долучений до апеляційної скарги, та визнано його неналежним доказом, оскільки цуй запис не містить інформації щодо обставин пошкодження транспортного засобу Skoda Oktavia державний номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, позивачкою ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту пошкодження належного їй транспортного засобу саме через дії відповідачки ОСОБА_2 , а тому відсутні правові підстави для покладення на останню обов?язку з відшкодування завданої шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, після проголошення судового рішення в самостійний спосіб, протиправно в подальшому змінив рішення, в чому прослідковується, як мінімум, дисціплінарне правопорушення, колегією суддів не приймаються, як такі, що не підтверджені належними та допустими доказами, а долучена до апеляційної скарги копія судового рішення (а.с. 94-96) не містить відомостей щодо її виготовлення саме із вистеми «Електронний суд», та жодних клопотань щодо витребування доказів на підтвердження цих обставин позивачкою не заявлено, тоді як суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Демченко Андрій Григорович, - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: