ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4340/23

Провадження № 22-ц/820/1681/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю: представника апелянта ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/4340/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року, у складі судді Бондаря О.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація, ПП «Авант-Агро» про скасування державної реєстрації, скасування розпорядження та рішення державного реєстратора, припинення державної реєстрації,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :05:020:0128, площею 2,1597 га, яка розміщена в межах Рудської сільської ради Кам`янець-Подільського району; скасувати розпорядження Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області від 22.02.2021 за № 191/2012 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки за № НОМЕР_1 площею 2,1596 га; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об?єкта нерухомості -224 та припинити (скасуванням) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :05:020:0128 усіх інших зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що на підставі розпорядження Кам`янець-Подільської районної адміністрації Хмельницької області від 09 грудня 2008 року за № 727/2008 р ОСОБА_4 (бабуся позивачки) отримала право на набуття у власність земельної ділянки площею 2,16 га, на яку в подальшому була виготовлена технічна документація та виданий 22.01.2009 року державний акт серія ЯЖ№ 951751 на право на земельну ділянку за кадастровим номером :05:020:0107 та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №003. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, спадкоємицею після смерті якої є позивачка. Вона звернулася до кадастрового реєстратора з заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру та отримала письмову відмову через невідповідність електронного документу, перетин земельної ділянки з іншою ділянкою на 99,998 %, знаходження ділянки в межах іншої ділянки. Під час підготовки документів позивачці стало відомо, що вищевказана земельна ділянка не зареєстрована у державному реєстрі та те, що згідно з відомостями з Публічної кадастрової карти України в межах розташування даної земельної ділянки міститься інша земельна ділянка, а саме з кадастровим номером :05:020:0128, площею 0,21597 га, власником якої є громадянин ОСОБА_3 . Відповідач отримав земельну ділянку площею 2,1596 га у власність на підставі розпорядження Кам`янець-Подільської районної адміністрації від 22.02.2012 року за №191/2012 про передачу у власність земельних ділянок для особистого селянського господарства. На момент подачі позову він уклав договір оренди на вищевказану земельну ділянку з 2019 року по 2026 рік з ПП «Авант-Агро» та отримує орендну плату.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільского міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову. Вирішено питання судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 хоча і прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак не набула права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:020:0107. Тому, вона не має права на захист права, яке вона не набула. Оскільки у задоволенні позову відмовлено з процесуальних питань, суд не вбачає підстав для оцінки доказів щодо законності набуття відповідачем ОСОБА_3 права власності на земельну ділянки за кадастровим номером :05:020:0128 та передачі цієї земельної ділянки в оренду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Цибак В.С., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникли до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення, а тому документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянина та юридичними особами, визначений статтями 116, 118, 122 Земельного кодексу України, передбачає вчинення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування відповідних дій та прийняття рішень щодо формування земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номера, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, тощо. Вказані дії та рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування можуть порушувати права інших власників земельних ділянок, а тому визнання незаконними цих рішень і дій може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Апелянт звертає увагу суду, що практика Верховного Суду з подібних правовідносин визначає, що визнання незаконними (протиправними) рішень органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якими порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, є належним і ефективним способом захисту цивільних прав та інтересів.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 червня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення неділіків.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 03 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його адвокат Пужняк І.В., вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що встановлений законодавством порядок чітко визначає підстави прийняття державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Оскільки подані ОСОБА_2 документи не відповідають вимогам Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, та ч.6 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», позивачці правомірно було відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_3 набув у визначений законом спосіб та порядок право власності на земельну ділянку площею 2,1597 га, що роташована на території Рудської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Звертаючись з позовом, позивачка безпідставно ототожнює себе з власником земельної ділянки площею 2,16 га, яка була надана у власність спадкодавцю ОСОБА_4 . Обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права на приватну власність є необґрунтованим, у зв?язку з чим не підлягає задоволенню. Крім того, задоволення позовних вимог ОСОБА_2 порушить право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, яке він набув у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Зазначає, що позивачка пред?явила позовну вимогу про скасування розпорядження Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації, проте адміністрація не залучена до участі у справі в якості відповідача. Інші вимоги також пред?явлено до державного реєстратора, а не до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Зазначає, що управлінням не приймалося рішення щодо розпорядження земельної ділянкою, оскільки вона належить до земель комунальної власності, а не до земель державної власності. Тому, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є неналежним відповідачем у справі. Зазначає, що кадастровий реєстратор зареєстрував земельну ділянку згідно із нормами чинного законодавства, оскільки у нього не було підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ПП «Авант-Агро» зазначає, що апеляційна скарга є необгрунтованою, тому підстави для її задоволення відсутні. Звертає увагу суду, що відмова кадастрового реєстратора про внесення відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документу, перетин земельної ділянки позивачки з іншою земельною ділянкою на 99,998% не є достатнім доказом перетину земельної ділянки з кадастровим номером :05:020:0107 з іншою невстановленою земельною ділянкою, тому сам факт невідповідності в електронному документі або виявлений на карті «перетин» однієї земельної ділянки з іншою не є достатнім підтвердженням юридичного факту накладення земельних ділянок. Вказує, що безпідставним є посилання апелянтки на норми законодавства, які виникли до 2004 року, оскільки спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 22 січня 2009 року на підставі Державного акту на право на земельну ділянку (пай). Вважає, що ОСОБА_4 за життя не набула права власності на передану їй у власність земельну ділянку, площею 2,16 га, для введення товарного сільськогосподарського виробництва у порядку, передбаченому чинним законодавством. З моменту отримання ОСОБА_4 . Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку від 22 січня 2009 року до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було здійснено державної реєстрації права власності в установленому законом порядку, а тому вказана земельна ділянка не набула статусу права приватної власності, не була власністю ОСОБА_4 , відповідно не могла бути включеною до переліку спадкового майна.

Представник апелянтки ОСОБА_2 - адвокат Цибак В.С. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Пужняк І.В. повідомленні належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. В поданому відзиві на апеляційну скаргу просили розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій областіповідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник третьої особи без самостійних вимог ПП «Авант-Агро»повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника апелянтки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Судом встановлено, що розпорядженням Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області від 09 грудня 2008 року за №727/2008-р ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 2,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Рудської сільської ради за межами населених пунктів.

22 січня 2009 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ЯЖ №951751 на земельну ділянку площею 2,16 га для товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:020:0107, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №003.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, спадкоємицею після смерті якої є позивачка ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу.

Рішенням № РВ-019 від 06.08.2019 державного кадастрового реєстратора відділу у Кам?янець-Подільському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідності поданих документів установленим вимогам, а саме перетин з ділянкою :05:020:0128, площа співпадає 99,998%.

05 січня 2018 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 26/2017) на земельну ділянку площею 1,8870 га, кадастровий номер :05:006:0001, яка розташована на території Ходоровецької сільської ради, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 2,16 га, що належала спадкодавцю згідно з державним актом на право приватної власності на землю ЯЖ №951751 позивачка не може отримати у зв`язку з неможливістю реєстрації в ДЗК цієї ділянки через накладення іншої земельної ділянки.

Власником земельної ділянки площею 2,1597 га з кадастровим номером :05:020:0128 є ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою №307605147 від 17.08.2022 року.

Зазначена земельна ділянка була передана ОСОБА_3 на підставі рішення Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області від 22 лютого 2012 року за №191/2012-р.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не набула права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:020:0107, то вона не має права на захист того, права, яке вона не набула.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216, ч.1 ст.1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 14.04.2021 року у справі №754/11747/18, від 15.03.2023 року у справі №759/8653/17.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка відповідно до вимог закону прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами спадкової справи і також фактом видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.01.2018 (спадкова справа № 26/2017) на земельну ділянку площею 1,8870 га.

Проте суд не застосував норми ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, які підлягали застосуванню, і помилково вказав, що позивачка не набула право власності (оскільки не зареєструвала це право власності) на іншу ділянку спадкодавця площею 2,16 га.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.

Позовна заява у цій справі пред?явлена позивачкою у зв`язку із незаконним, на її думку, заволодінням відповідачем ОСОБА_3 земельною ділянкою, яка перебувала у власності спадкодавця ОСОБА_4 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема, в разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 754/11747/18, від 15 березня 2023 року у справі №759/8653/17, від 17.04.2024 року в справі № 183/1672/22).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Отже, вимоги про визнання незаконним рішення ради, скасування державної реєстрації в державному земельному кадастрі, припинення (скасування) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку усіх інших зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень не відповідають належному способу захисту.

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19).

Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі позивачкою позовні вимоги не відповідають належному способу захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко