Справа № 149/4076/24
Провадження №2/149/188/25
Номер рядка звіту 61
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2025 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Олійника І. В.,

за участі секретаря Янюк А. Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Короткий зміст заявлених вимог

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача та відповідача - ОСОБА_3 , після смерті котрого залишилося спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку АДРЕСА_1 . У січні 2023 року нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про спадщину на частину даного будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Вказаний будинок ОСОБА_3 за життя успадкував від матері ОСОБА_4 , проте не встиг здійснити реєстрацію своїх прав. Відтак позивач просить визнати за ним право власності на частину вищевказаного будинку у порядку спадкування після смерті батька.

Рух справи

Ухвалою суду від 01.01.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 18.02.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, витребувано копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою від 01.07.2025 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 .

Позиція учасників справи

Позивач, представник позивача у судове засідання 12.08.2025 не з`явилися, представник подав заяву про проведення розгляду у їх відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву від 06.02.2025 про визнання позову та розгляд справи у його відсутність.

Третя особа не з`явилася, пояснень не надала.

Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено завчано і належним чином.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи

Матеріалами спадкової справи № 294/99 заведеної 23.12.1999 року підтверджено, що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, отримав свідоцтво на спадщину на пай (копії на а.с. 110-115).

Матеріалами спадкової справи № 268/2020 заведеної 02.06.2020 підтверджено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Із заявами про прийняття спадщини звернулися його сини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також дружина ОСОБА_2 . Ці спадкоємці уклали нотаріально посвідчений договір про розподіл спадкового майна від 13.01.2023 року, за яким житловий будинок АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_4 , спадкоємцем якого був її син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, перейде по частці у власність його синів (копії на а.с. 99-109). Нотаріусом видані свідоцтва про право власності на частину спадкового майна.

На день смерті батька позивач проживав разом з ним (довідка Вишенківської сільської ради від 03.06.2020 на а.с. 12).

Головою двору та власницею житлового будинку була ОСОБА_4 , якій у власність виділена земельна ділянка площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 (довідки від 19.08.2024 на а.с. 13, 14). За відомостями технічного паспорта, цей будинок збудований у 1989 році (копія на а.с. 17-21). Порушень щодо будівництва не виявлено (а.с. 23). Ринкова вартість будинку станом на 01.10.2024 - 214000 грн (звіт про оцінку на а.с. 24-25).

Рішенням Вишеньківської сільської ради від 25.09.2009 року внесені зміни до рішення 13 сесії 21 скликання від 14.12.1993 року та безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору площею 0,25 га. по АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Постановами від 13.01.2023 року державний нотаріус Бердичівської державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину згаданого житлового будинку , у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок (копія на а.с. 10, 136, 137).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно

Положеннями ч.ч. 4, 5 Перехідних положень ЦК України передбачено, що цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР (тут і надалі в редакції чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР).

Під час вирішення спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Під час вирішення спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Отже, під час вирішення спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке підлягало застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

У разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, зокрема у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, неоформленням спадщини спадкодавцем, спадкоємці мають право на звернення до суду для захисту своїх спадкових прав.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 303/1176/17.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції).

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі за окремо визначеною «спрощеною» процедурою. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Як встановлено судом у даній справі, син спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 у визначений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою та прийняв спадщину після матері, яка відповідно до відомостей з погосподарської книги, була головою двору, а згідно довідок Вишеньківської сільської ради - власницею житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, за життя ОСОБА_3 вчиняв дії щодо оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, на його замовлення виготовлено технічний паспорт, за його зверненням внесені зміни у попереднє рішення сільської ради та надано у приватну власність земельну ділянку на якій розташований цей будинок, однак не отримав свідоцтво на спадщину та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц та Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-3095цс15.

До спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На час відкриття спадщини після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 , обоє його синів, а також дружина подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини, прийняли спадщину, уклали договір по поділ спадкового майна та отримали свідоцтва на частину спадкового майна, однак позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який їх батько успадкував за ОСОБА_4 , а тому суд доходить висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності на частину зазначеного будинку.

Судові витрати залишити за сторонами.

На підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1218, 1220, 1222-1223, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 263-265, 273, 353, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, тобто з 12.08.2025.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_3 ;

третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає по АДРЕСА_3 .

Суддя Ігор ОЛІЙНИК