Провадження № 2/202/880/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра в складі:

судді Доценко С.І., за участю секретаря судового засідання Тарасової К.О., представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації половини вартості автомобіля, що був у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля AUDI A4 AVANT, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 127 500,00 грн та покласти на нього судові витрати по справі.

Позов мотивовано тим, що 06 листопада 2015 року між сторонами було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 було придбано транспортний засіб марки AUDI, модель A4 AVANT, VIN номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску який було зареєстровано на ОСОБА_2 , та який отримав номерний знак НОМЕР_1 . В період шлюбу , коли сторони проживали однією сім`єю, ОСОБА_2 було видано на ім`я ОСОБА_3 довіреність на розпорядження автомобілем. ОСОБА_2 зазначила, що з кінця листопада 2023 року, сторони вже не проживали однією сім`єю і не вели будь-якого спільного господарства. З 10.09.2023 р. вона виїхала за кордон, й проживає там станом на дату підписання даної позовної заяви. За наявною інформацією 02 березня 2024 року, відповідач, який діяв на підставі довіреності продав автомобіль своїй матері Черепковській (Договір купівлі-продажу 1249/2024/4357735 транспортного засобу) від 02 березня 2024 року, діючи від імені ОСОБА_2 . Але ж позивач просила звернути увагу, що хоча і надала ОСОБА_3 довіреність, згідно з якою він мав право продажу транспортного засобу, відповідач не погоджував з нею умови Договору купівлі-продажу (наприклад, не брала участі у визначенні ціни продажу транспортного засобу та виборі покупця). Оскільки відповідач здійснив відчуження спільно нажитого у шлюбі майна без згоди позивача, не в інтересах сім`ї , та не компенсував їй в грошовій сумі 50% від вартості проданого автомобілю , при тому , що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, позивач звернулася до суду за стягненням з відповідача грошової компенсації за частину вартості такого майна. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості проданого відповідачем за Договором купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки AUDI, модель A4 AVANT, VIN номер НОМЕР_2 , який був сумісною власністю подружжя що становить 127 500,00 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 30.8.2024 відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 30.10.2024 року за клопотанням позивача витребувано з Територіального сервісного центру № 1249 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу спірного автомобіля та копії документів на підтвердження повноважень сторін договору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду.

Враховуючи, що сторона позивача не заперечувала проти заочного судового розгляду, суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку без участі відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що з 06 листопада 2015 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 0 від 24 липня 2024 року та свідоцтвом про шлюб (повторним) серії НОМЕР_3 , виданим 29 липня 2024 року.

12.10.2021 року ОСОБА_2 було видано на ім`я ОСОБА_3 довіреність, згідно з якою останній мав право розпоряджатись належним їй транспортним засобом марки AUDI, модель A4 AVANT, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 виданого 23.07.2021 року.

Відповідно до договору купівлі продажу 1249/2024/4357735, 02 березня 2024 року, ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності продавця ОСОБА_2 , продав автомобіль марки AUDI, модель A4 AVANT, VIN номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску який було зареєстровано на ОСОБА_2 , та який отримав номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 за 255000 грн.

Відповідно до довіреності НРМ №597842 , посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу від 20.10.2021 року Черепковською Г.С. було видано на ім`я ОСОБА_3 довіреність, згідно з якою останній мав право розпоряджатися належним їй транспортним засобом марки AUDI, модель A4 AVANT, номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії довіреності 3 роки.

Судом встановлено на підставі відміток в паспорті позивача для виїзду за кордон, що ОСОБА_2 10.09.2023 року виїхала за межі України. Відмітка про повернення в Україну відсутня.

Предметом судового розгляду є правовідносини, які стосуються розподілу сумісного майна подружжя та компенсації частини проданого однією із сторін майна.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд встановив , що відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частинами другою, третьою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного правового регулювання та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин суд встановив , що спірний автомобіль AUDI, модель A4 AVANT, д/н НОМЕР_1 є таким, що набутий за час шлюбу, отже є спільною сумісною власністю сторін, в якій кожному із співвласників, як позивачу так і відповідачу, належить по 1/2 частині. Але є річчю неподільною. Тому одна із сторін має право на компенсацію половини його вартості.

Позивачем доведено, що на час звернення з позовом зазначений автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя був відчужений відповідачем своїй матері на підставі довіреності на розпорядження цим автомобілем, яка надавалась позивачем відповідачу в період їх сумісного проживання.

Позивачем доведено, що з жовтня 2023 року сторони, перебуваючи формально в шлюбі, проживають окремо. Вона виїхала і тривалий час проживає за кордоном, а відповідач продовжує проживати в Україні.

Позивач стверджує, що з жовтня 2023 року сторони однією сім`єю не проживали спільне господарство не вели і відповідач не узгоджував з нею укладення договору купівлі-продажу автомобіля, кошти від його продажу відповідачем своїй матері не використовувались в інтересах сім`ї. Будь-якої компенсації від продажу автомобіля позивач не отримала.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в суд не з`явився , заяви по суті спору та докази на спростування доказів позивача не подав, при тому що за правилами ст.12 , 81 ЦПК України обов`язок доказування покладений на сторони.

Таким чином, суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відповідач здійснив відчуження автомобіля на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, гроші від його продажу використав не в інтересах сім`ї, та не компенсував їй половину його вартості ,чим порушується право позивача при поділі спільного сумісно нажитого майна.

Верховний Суд в Постанові від 29 травня 2024 року справа № 711/3988/21, провадження № 61-11094св23 виснував, що у разі коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Тобто , у разі відчуження відповідачем спірного автомобіля на користь третьої особи , позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 1/2 частини його вартості, визначеної на час розгляду справи, а не визнання права власності на 1/2 його частини, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника.

Таким чином, суд приходить до висновку що позивачем обраний вірний спосіб захисту, а тому з відповідача на її користь необхідно стягнути компенсацію частини коштів , отриманих відповідачем від відчуження спірного автомобіля.

Визначаючись з сумою, що підлягає стягненню, суд виходить із вартості автомобіля, зазначеної в договорі купівлі продажу транспортного засобу, яка становить на день відчуження 255 000,00 грн. Таким чином частка що підлягає компенсації позивачу становить 127 500,00 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки.

Судові витрати по справі складаються із судового збору, який сплачений позивачкою при зверненні до суду на підставі ч.3 ст. 4 Закону «Про судовий збір» із застосування коефіцієнту 0,8 для пониження ставки судового збору при зверненні через «Електронний суд» , що становить1275*0,8= 1020,00 грн., який відповідно до того що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, за правилами ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Окрім того, позивачем до закінчення судового розгляду подана заява про намір протягом 5 днів після закінчення судового розгляду звернутись з заявою про компенсацію витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації частини вартості автомобіля, що був у сумісній власності , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію частки вартості автомобіля AUDI A4 AVANT, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що перебував у спільній сумісній власності , в сумі 127 500,00 грн ( сто двадцять сім тисяч п`ятсот гривень, 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 1020,00 ( однієї тисячі двадцяти гривень ,00 копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 15 серпня 2025 року.

Суддя С. І. Доценко