05.08.25 363/6321/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Пчолкіну М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому, після зміни позовних вимог, просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 82,26 кв.м (у тому числі житлова площа 61,5 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги мотивував тим, що позивачка є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Зазначив, що позивачка має право успадкувати частину вказаного житлового будинку, однак через відмову нотаріуса та відсутність правовстановлюючих документів позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Іншу частину житлового будинку успадкувала ОСОБА_4 (дружина померлого і матір позивачки) шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак за життя не встигла її оформити на себе й померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В лютому 2025 року представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 (син позивачки і онук ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 82,26 кв.м (у тому числі житлова площа 61,5 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 матір позички та бабуся ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на іншу частину вказаного будинку, яку вона за своє життя оформити не встигла. Позивачка від прийняття спадщини після смерті матері відмовилася на користь сина, в зв`язку з чим ОСОБА_2 має право успадкувати частину вказаного житлового будинку, однак через відмову нотаріуса та відсутність правовстановлюючих документів позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку.

Представник позивачки та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданим 07 вересня 2017 року, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 82,26 кв.м (у тому числі житлова площа 61,5 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Належність цього майна померлому підтверджується даними будинкової книги, з якої вбачається, що ОСОБА_3 був головою господарства згаданого будинку з 1984 року.

Відповідно до виписки з погосподарської книги Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області №142 від 18 листопада 2024 року, головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 ; номер об`єкта погосподарського обліку (закріплений особовий рахунок) 992-1; рік побудови 1986, загальна площа 82,26 кв.м; житлова площа 61,5 кв.м; площа земельної ділянки 0,25 га для обслуговування житлового будинку; відомості про складові частини домогосподарства літня кухня, сарай, погріб, літній душ, вбиральня, свердловина, вольєр, паркан.

Крім того, належність будинку ОСОБА_3 також підтверджується рішенням виконкому Вишгородської районної народних депутатів від 30 липня 1984 року про оформлення технічної документації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 ; планом забудови садиби по АДРЕСА_2 від 30 липня 1984 року, забудовником якої зазначено ОСОБА_3 ; викопіюванням із проекту планування і будівництва вказаного житлового будинку; актом виконавчого комітету Демидівської сільської ради народних депутатів про прийом в експлуатацію домоволодіння по АДРЕСА_2 , яким затверджено рішення виконкому Демидівської сільської ради народних депутатів №33 від 15 травня 1986 року, з якого вбачається, що будівництво будинку АДРЕСА_1 розпочато в травні 1980 року та завершено у в вересні 1985 року, забудовником якого є ОСОБА_3 (відомості про вказаний акт внесено в будинкову книгу, згідно яких домоволодіння ОСОБА_5 введено в експлуатацію у 1986 році); висновком про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 від 21 листопада 2024 року.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» №656 від 01 серпня 2024 року та витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №389913548 від 07 серпня 2024 року, право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Як вбачається із листа Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» №504 від 25 березня 2025 року, інвентаризаційна справа на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 у КП Вишгородське БТІ не заводилась, технічна інвентаризація за вищезазначеним об?єктом не проводилась, технічний паспорт не виготовлявся.

Згідно довідки Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області №2756/03-18 від 17 липня 2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18 березня 1988 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім нього за вказаною адресою також зареєстровані і постійно проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18 березня 1988 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 24 квітня 2001 року по даний час та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 08 жовтня 2016 року по даний час.

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № від 19 липня 2024 року вбачається, що з 24 березня 1982 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 знаходилися в зареєстрованому шлюбі (актовий запис №8).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (позивачки по справі), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 18 червня 1987 року.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (третьої особи по справі), ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

19 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Грицаєнко Ю.І. із заявою про прийняття спадщини (зареєстрована за №252), в якій зазначено, що позивачка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншою спадкоємицею окрім позивачки була дружина спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі заяви ОСОБА_1 того ж дня приватним нотаріусом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено спадкову справу №92/2024.

19 липня 2024 року постановою приватного нотаріуса позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки документи на право власності на вказаний вище житловий будинок відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 22 січня 2024 року.

19 липня 2024 року ОСОБА_2 у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подав приватному нотаріусу Вишгородського районного нотаріального округу Грицаєнко Ю.І. заяву про прийняття спадщини за законом відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (бабусі), зі змісту якої вбачається, що іншою спадкоємицею окрім ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (його матір та дочка померлої), яка в свою чергу того ж дня від прийняття спадщини після смерті матері відмовилася на користь свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що подала відповідну заяву зареєстровану за №254.

19 липня 2024 року на підставі вказаної заяви приватним нотаріусом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 заведено спадкову справу №93/2024.

19 липня 2024 року постановою приватного нотаріуса Павленку В.І. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , оскільки документи на право власності на вказаний вище житловий будинок відсутні.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Як вбачається із ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

На час побудови у 1929 році житлового будинку у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів`я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування.

Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов`язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією.

Як вбачається з даних будинкової книги та виписки з погосподарської книги успадкований спадкоємцями будинок збудовано в 1985 році та введено в експлуатацію в 1986 році.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зважаючи на наведене, будинок ОСОБА_3 , який перейшов у спадщину в рівних частках спочатку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а після смерті останньої - ОСОБА_2 , належав першому спадкодавцю на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила його права власності на це майно.

При цьому, на момент смерті ОСОБА_3 разом з ним проживала позивачка та її матір ОСОБА_4 (дружина срадкодавця), а відтак судом встановлено, до останні у встановлений законом строк прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті спадкодавця, а саме кожна по частині будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Хоча ОСОБА_4 і прийняла спадщину, однак за життя оформити виникле в неї право власності на спадкове майно не встигла і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, частина вказаного будинку належить їй з часу відкриття спадщини.

Відтак, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну їй частину вказаного будинку, яку шляхом подачі заяви протягом шести місяців прийняв ОСОБА_2 (син позивачки), від якої позивачка відмовилася на користь останнього.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємці, мають право на визнання за ними права власності по частині кожному на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 82,26 кв.м (у тому числі житлова площа - 61,5 кв.м), та належних до нього господарських будівель і споруд: «літня кухня», «погріб», «хлів». як об?єкт спадкування після ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно.

Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачем житловий будинок не провадилася, належні правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов?язує здійснення права спакування на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров?я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за законом.

Отже, заявлене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право підлягає визнанню, а пред?явлені позови - задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

позови задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 82,26 кв.м (у тому числі житлова площа 61,5 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 82,26 кв.м (у тому числі житлова площа 61,5 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області, , знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, 19.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя