1Справа № 335/112/25 2/335/967/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., представника позивача Александрова О.О. , представника третьої особи Полєшко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Александрова Олексія Олександровича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне.

Сторони у справі мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони в шлюбі не перебувають. Починаючи з березня 2022 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Фактичні шлюбні відносини сторони припинили з причин відсутності взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини і сімейні обов`язки.

Після початку збройної агресії РФ проти України позивач виїхала з дітьми в Державу Ізраїль.

В Державі Ізраїль позивач разом з дітьми та своїм чоловіком ОСОБА_6 проживає в орендованому житлі з адресою: АДРЕСА_1 .

Діти забезпечені всім необхідним для навчання, розвитку та виховання.

Батько дітей участі в житті дітей не приймає, ними не цікавиться. Участі у вихованні та утриманні дітей відповідач не приймає. Діти перебувають на утриманні позивача.

Позивач та її чоловік працевлаштовані в Державі Ізраїль.

Діти навчаються дистанційно у КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Запорізької області. Крім того, діти навчаються в місцевих навчальних закладах.

На теперішній час у позивача виникла необхідність підтвердити в місцевих міграційних органах право перебування дітей в Ізраїлі без згоди відповідача.

Крім того, для виїзду та в`їзду дітей через державний кордон України, позивачці необхідно отримати нотаріальний дозвіл відповідача, однак у зв`язку із відсутністю будь-якого контакту з останнім позивач позбавлена можливості отримати такий дозвіл.

Відповідач безпідставно чинить позивачці перешкоди у здійснені заходів, спрямованих на проживання дітей в Державі Ізраїль. Такі дії відповідача призводять до ускладнення процедури оформлення документів на виїзд дітей за кордон, неможливості оформлення віз, переносу запланованих поїздок за межі України, затримки у придбані квитків, додаткових незапланованих витрат.

Ухвалою судді від 09.01.2025 позовну заява прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначене підготовче засідання, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

26.02.2025 службою у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області подані письмові пояснення, в яких представник третьої особи зазначив, що висловлювати думку з приводу позовних вимог вважає недоцільним, оскільки позивачка та діти сторін фактично проживають за межами України з 2022 року.

Ухвалою суду від 26.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

14.04.2025 представником позивача подані докази, які він не додав до позовної заяви з причин їх відсутності у нього на момент звернення до суду з позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Також, представник позивача пояснив, що позивач разом з дітьми продовжують проживати в Державі Ізраїль дотепер. У позивача були певні труднощі в отримані паспортів громадян України на ім`я дітей. Наразі це питання вирішено, діти перебувають на консульському обліку в посольстві України в Державі Ізраїль. З момент залишення території України в 2022 році позивач з дітьми не поверталися. Позивач пояснювала представникові, що відсутність дозволу батька на оформлення документів для проживання і перебування дітей у Державі Ізраїль, у неї постійно виникають труднощі з оформлення документів на проживання дітей в зазначеній державі, влаштування їх до навчальних закладів.

Відповідач, остання відома адреса місця проживання (перебування) якого знаходиться на тимчасово окупованій території України, викликався судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку, передбаченому ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в редакції, чинній на момент розгляду справи. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач в підготовче засідання повторно не прибув, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

Представник третьої особи в судовому засіданні повідомила, що орган опіки та піклування не може висловити свою думку з порушених у позовній заяві питань, оскільки позивач разом з дітьми з 2022 року проживають на території Держави Ізраїль.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що сторони у справі у шлюбі не перебувають. Позивач є громадянкою Російської Федерації, а відповідач - України.

Сторони є батьками двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16). Діти сторін є громадянами України.

Місце проживання сторін та їх дітей зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями, зазначеними у посвідці позивачки на постійне місце проживання (а.с. 10), довідках про реєстрацію місця проживання дітей (а.с. 15, 18), відомостях щодо зареєстрованого місця проживання позивача, наданих УДМС у Запорізькій області на запит суду (а.с. 79).

Судом встановлено, що позивач разом з дітьми щонайменше з 2023 року постійно проживають в Державі Ізраїль.

Факт проживання ОСОБА_2 в Ізраїлі підтверджується Посвідченням особи на тимчасове проживання, № НОМЕР_1 , виданим 15.12.2024 Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, дійсне до 05.12.2025. Відповідно до додатку до посвідчення особи № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до додатку до посвідчення особи № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 заміжня, чоловік: ОСОБА_7 , ідентифікаційний № НОМЕР_5.

З наданих представником позивача копій документів вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у дев`ятому класі середньої багатопрофільної школи «Амірім» в місті Офакім, Ізраїль, про що свідчить Підтвердження навчання від 09.12.2024.

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається у п`ятому класі Державної школи «Гіва» в місті Офакім, Ізраїль, про що свідчить Підтвердження навчання від 28.11.2024.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 звертала увагу на основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 359/1506/21 вважав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька, у зв`язку із тим, що дитина, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Словацькій Республіці, де проживає разом із матір`ю. При цьому Верховний Суд вказав, що оскільки дитина перебуває за межами України, то вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України.

Крім того, у постанові від 26 жовтня 2020 року у справі № 131/926/14-ц Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька, вважав, що суди правильно виходили з того, що дитина, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Португальській Республіці, де проживає разом із матір`ю, а отже відсутня необхідність у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, у випадку коли дитина уже проживає за кордоном у визначеній країні.

Судом встановлено, що позивач разом з дітьми щонайменше з 2023 року постійно проживають в Державі Ізраїль і дотепер на територію України не поверталися.

Крім того, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена і дотепер.

Згідно із чинним правовим регулюванням, а саме положеннями абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

При цьому в подальшому, у разі зміни правового регулювання та виникнення спору, позивач не позбавлена права на звернення до суду із відповідним позовом щодо надання дозволу на виїзд дітей з України без згоди та супроводу другого з батьків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, у судовому порядку підлягає захисту лише порушене, невизнане або оспорюване право.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Доводи позивача, про те, що відсутність згоди батька перешкоджає оформленню дозволів на проживання та перебування дітей разом з їх матір`ю на території Держави Ізраїль, влаштуванню дітей до навчальних закладів, є непереконливими та не доведені належними та допустимими доказами. Аналіз наданих позивачем письмових доказів дозволяє дійти висновку, що позивач разом з дітьми щонайменше з 2023 року безперервно проживає на території Держави Ізраїль, а діти проходять навчаються у місцевих школах. Більше того, позивачем не надано доказів того, що необхідність надання такого дозволу батьком або судом передбачена законодавством Держави Ізраїль.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року (справа № 6-15цс17) зазначив, що судами може бути ухвалене рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

З огляду на те, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 141, 174, 198, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд дитини без кордон без згоди батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: служба у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, як орган опіки та піклування, , адреса: Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Єдності, 32.

Суддя А.В. Стеценко