Провадження № 2-з/344/10/25
У Х В А Л А

15 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бабій О.М., вивчивши заяву адвоката Мельник Марти Романівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позову,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Мельник М.Р. звернулась до суду, в інтересах ОСОБА_1 , із заявою про застосування заходів забезпечення позову до подання позову та просить накласти заборону на відчуження на сонячні електростанції та земельні ділянки, які розташовані в селі Угринів Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Як вбачається із заяви, предметом майбутнього позову є визнання недійсним рішення про передачу майна, речових прав на майно як внесок до статутного капіталу, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майна за ТОВ «ВОРТЕКС ІНВЕСТМЕНС»; визнання недійсним акту приймання-передачі і скасування державної реєстрації права власності; визнання недійсними рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, дійшла висновку, що зазначена заява подана з порушенням правил підсудності, а відтак підлягає направленню на розгляд до іншого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому викладено Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Разом з тим, поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч.1ст. 114 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведеного, можна дійти висновку, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Окрім наведеного, слід також звернути увагу на правові позиції Верховного Суду, зокрема постанов Великої Палати Верховного суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 та від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18), в якій суд дійшов висновку, що виключна підсудність застосовується до усіх позовів, вимоги за якими стосуються іпотечного майна як безпосередньо, так і опосередковано, зокрема в даному випадку визнання виконавчого напису нотаріуса (про звернення стягнення на об`єкт нерухомості) таким, що не підлягає виконанню.

Заявник вказує, що має намір заявити позов про визнання недійсним рішення про передачу майна, речових прав на майно як внесок до статутного капіталу, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майна за ТОВ «ВОРТЕКС ІНВЕСТМЕНС»; визнання недійсним акту приймання-передачі і скасування державної реєстрації права власності; визнання недійсними рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Всі ці рішення, акти, які має намір оскаржувати позивач та об`єкти нерухомого майна знаходяться в селі Угринів Івано-Франківського району (раніше Тисменицького району) Івано-Франківської області.

Відтак, розгляд даної справи територіально не належить до підсудності Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За наведених обставин, заяву про забезпечення позову необхідно передати на розгляд до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, оскільки на території такого знаходиться нерухоме майно, яке є предметом рішень та яке було внесено до статутного капіталу товариства, які позивач просить в майбутньому визнати недійсними, скасувати, що не позбавить позивача права доступу до правосуддя в розумінні сталої практики Європейського суду з прав людини та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст. 32 ЦПК України).

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», передбачено, що районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Згідно п. 3-1 вищевказаного закону до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не пізніше 1 січня 2023 року.

До реорганізації Тисменицького району село Угринів належало до Тисменицького району.

Керуючись ст. 30, 31, 149, 152 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката Мельник Марти Романівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позову передати з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Бабій О.М.