Провадження № 2/554/1095/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Станкевич Н.О.,

за участю позивача в режимі відеоконференції - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м.Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувала вищевказана цивільна справа.

Згідно розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 « Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану » змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

На виконання вищевказаного розпорядження цивільна справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави та була розподілена на суддю Материнко М.О.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави прийнято справу до провадження.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м.Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові померла рідна бабуся позивача та відповідача ( рідна матір батька) ОСОБА_3 . Це підтверджується свідоцтвом про смерть видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 4408.

Бабуся сторін у справі з 26.02.1992 року по день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Зазначена квартира належала їй на праві приватної спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , видане відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 25 липня 2006 року, за реєстровим номером 5А-06-271230. Свідоцтво зареєстроване в КП «ХМБТІ» 04 серпня 2006 року та записана у реєстрову книгу за № П-5-68117.

Квартира становить з трьох кімнат, загальною площею 65.6 кв.м.

Інші співвласники квартири відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , видане відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради від 25 липня 2006 року є: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і я, ОСОБА_6 .

В квартирі починаючи з 26.02.1992 року проживали і були зареєстровані: ОСОБА_3 по день смерті, ОСОБА_7 з 18.11.1971 року, ОСОБА_1 з 15.05.1996 року і ОСОБА_2 з 29.04.1998 року.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України момент набуття права власності за договором права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У свідоцтві про смерть, в довідці з місця проживання і свідоцтві про право власності на житло вірно зазначено прізвище ім`я по батькові бабусі сторін по справі як ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину квартири.

Так як квартира приватизована чотирма, то відповідно до ст.. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_3 є її син: - ОСОБА_8 . Це підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 січня 1984 року, в якому зазначено, що ОСОБА_8 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . У м. Харкові, батьками записані: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Він помер.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

А відповідно до ч.5 ст. 1266 ЦК України, якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України позивач ОСОБА_1 звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, але оформить її не можу у зв`язку з чим змушений звертатися до суду.

ОСОБА_1 , є спадкоємцем за законом після смерті бабусі ОСОБА_3 , тому 01.06.2018 року позивач звернувся до 11-й Харківської міської державної нотаріальної контори ( в теперішній час П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора) з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2018 року № 3339/02-31, виданої до 11-ою Харківською міською державною нотаріальною конторою (в теперішній час П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора) зазначається, що у зв`язку з наявними розбіжностями в документах щодо написання по батькові померлої ОСОБА_11 не можливо встановити факт наявності родинних відносин між померлою ОСОБА_3 , яка є рідною бабусею та її рідним онуком, спадкоємцем ОСОБА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 року справа № 643/2699/21, провадження № 2-0/643/192/21 встановлено факт, що ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , є рідним онуком померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 4408.

Рішення суду набрало законної сили 07.06.2021 року.

У ОСОБА_8 є два сина: позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народженні і відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До складу спадкової маси померлої входить 1/4 частка трьохкімнатної приватизованої квартира за адресою : АДРЕСА_1 . Так як нас два спадкоємця, то я розраховую на 1/8 частку трьохкімнатної приватизованої квартира за адресою : АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

На час смерті позивач був зареєстрований і постійно проживав в цій квартирі і відповідно є таким, що прийняв спадщину.

В червні 2021 року позивач звернувся до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції ( м. Харків) Східно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з заявою про прийняття спадщини( оформлення документів) , але 01.07.2021 року отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 3534/02-14 П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції ( м. Харків) Східно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. В якій вказано що, нотаріальна дія не може бути вчинена так як я не надав оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться у відповідача, який не бажає їх надавати.

Орієнтовна вартість квартири складає в районі 1 100 000 грн.

Так як бабусі належить 1/4 частина трьох кімнатної квартири АДРЕСА_2 , а спадкоємця на її частку, що відкрилась після смерті становить два. То моя доля становить 1/8 частину квартири.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 підтримав позовну заяву, прохав задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові померла рідна бабуся позивача та відповідача ( рідна матір батька) ОСОБА_3 . Це підтверджується свідоцтвом про смерть видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 4408.

Бабуся сторін у справі з 26.02.1992 року по день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Зазначена квартира належала їй на праві приватної спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , видане відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 25 липня 2006 року, за реєстровим номером 5А-06-271230. Свідоцтво зареєстроване в КП «ХМБТІ» 04 серпня 2006 року та записана у реєстрову книгу за № П-5-68117.

Квартира становить з трьох кімнат, загальною площею 65.6 кв.м.

Інші співвласники квартири відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , видане відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради від 25 липня 2006 року є: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і , ОСОБА_6 .

В квартирі починаючи з 26.02.1992 року проживали і були зареєстровані: ОСОБА_3 по день смерті, ОСОБА_7 з 18.11.1971 року, ОСОБА_1 з 15.05.1996 року і ОСОБА_2 з 29.04.1998 року.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України момент набуття права власності за договором права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У свідоцтві про смерть, в довідці з місця проживання і свідоцтві про право власності на житло вірно зазначено прізвище ім`я по батькові бабусі сторін по справі як ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину квартири.

Так як квартира приватизована чотирма , то відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_3 є її син: - ОСОБА_8 . Це підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 січня 1984 року, в якому зазначено, що ОСОБА_8 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . У м. Харкові, батьками записані: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Він помер.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

А відповідно до ч.5 ст. 1266 ЦК України, якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України позивач ОСОБА_1 звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, але оформить її не можу у зв`язку з чим змушений звертатися до суду.

ОСОБА_1 , є спадкоємцем за законом після смерті бабусі ОСОБА_3 , тому 01.06.2018 року позивач звернувся до 11-й Харківської міської державної нотаріальної контори ( в теперішній час П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора) з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2018 року № 3339/02-31, виданої до 11-ою Харківською міською державною нотаріальною конторою (в теперішній час П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора) зазначається, що у зв`язку з наявними розбіжностями в документах щодо написання по батькові померлої ОСОБА_11 не можливо встановити факт наявності родинних відносин між померлою ОСОБА_3 , яка є рідною бабусею та її рідним онуком, спадкоємцем ОСОБА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 року справа № 643/2699/21, провадження № 2-0/643/192/21 встановлено факт, що ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , є рідним онуком померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 4408.

Рішення суду набрало законної сили 07.06.2021 року.

У ОСОБА_8 є два сина: позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народженні і відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До складу спадкової маси померлої входить 1/4 частка трьохкімнатної приватизованої квартира за адресою : АДРЕСА_1 . Так як нас два спадкоємця, то я розраховую на 1/8 частку трьохкімнатної приватизованої квартира за адресою : АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

На час смерті позивач був зареєстрований і постійно проживав в цій квартирі і відповідно є таким, що прийняв спадщину.

В червні 2021 року позивач звернувся до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції ( м. Харків) Східно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з заявою про прийняття спадщини( оформлення документів) , але 01.07.2021 року отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 3534/02-14 П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції ( м. Харків) Східно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. В якій вказано що, нотаріальна дія не може бути вчинена так як позивач не надав оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться у відповідача, який не бажає їх надавати позивачу.

Так як бабусі сторін належить 1/4 частина трьох кімнатної квартири АДРЕСА_2 , а спадкоємця на її частку, що відкрилась після смерті становить два. То позивача доля становить 1/8 частину квартири.

У постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 Об`єднана палата КЦС ВС зробила висновок, що законодавець передбачив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, в тому числі й обов`язкових спадкоємців. Тому обов`язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Право на обов`язкову частку внаслідок прийняття спадщини обов`язковим спадкоємцем трансформується в майнове право, яке підлягає спадкуванню. ЦК України як основний регулятор спадкових відносин не містить жодних обмежень чи заборон на спадкування такого права за відсутності його оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності та оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку.

Відповідну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19.

Згідно ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, статті 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. ст. 27 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1266, 1270 ЦК України, ст.ст.19, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_2 , код ІНН НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 право власності на 1/8 частину трьох кімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальна площа квартири 65.6 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_2 , код ІНН НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт невідомий, код невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 18.08. 2025 року.

Суддя М.О.Материнко