№ 2/183/2508/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

26.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила суд:

- визнати за нею, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину однак за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири, розташованої по АДРЕСА_2 та на квартиру розташовану по АДРЕСА_3 .

За життя ОСОБА_2 заповіт не склав, а тому спадкування повинно здійснюватися за законом.

У визначені ст.1270 ЦК України строки, позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойченко Т.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дружина спадкодавця та єдиний спадкодавець першої черги за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України.

При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено в усній формі у вчиненні нотаріальної дії щодо 1/3 частини квартири, розташованої по АДРЕСА_2 . Так, під час проведення перевірок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з`ясувалось, що спадкодавець до теперішнього часу не оформив своїх спадкових прав після смерті матері ОСОБА_3 , якій за життя належало 2/3 частини вказаної квартири. Через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачу було надано пораду звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

ОСОБА_3 належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 : 1/3 частина на підставі свідоцтва про право спадщину за законом, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 17 грудня 2004 року за реєстровим № 1-6952, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 2004 року; інша 1/3 її частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23липня 1983 року, зареєстрованого в новомосковському БТІ 23 липня 1993 року.

За змістом заповіту від 20.03.2008 року вбачається, що ОСОБА_3 заповіла належну їй на праві власності частину жилої квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в рівних частинах кожному. Враховуючи те, що за життя ОСОБА_3 належало на праві власності 2/3 частини квартири, то відповідно до змісту заповіту кожному зі спадкодавців повинно перейти у власність по 1/3 частині квартира.

07.02.2009 року ОСОБА_2 було подано до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином він прийняв 1/3 частину квартири у спадок за заповітом, однак за життя не оформив своїх спадкових прав.

Згідно спадкової справи № 26/2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємцем є дружина ОСОБА_1 , а тому для реалізації своїх спадкових прав вона змушена звернутися до суду, оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025 року по справі було відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 19).

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року судом зобов`язано Першу новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року судом зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Тетяну Миколаївну, надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24).

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2025 року судом залучено в якості третьої особи ОСОБА_4 (а.с. 80), однак судом встановлено, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок чого останнього виключено з числа третіх осіб.

Заяви, клопотання сторін.

Представник позивача адвокат Пташинський О.А. в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позов підтримав.

Представник відповідача - Самарівської міської ради та відповідач відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлені належним чином, міський голова надав заяву про розгляд справи у їх відсутність.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом по справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02.03.2022 року, актовий запис № 557) (а.с. 8).

Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири, розташованої по АДРЕСА_2 та на квартиру розташовану по АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Бойченко Т.М. від 19 вересня 2024 року та спадкоємцем є його дружина ОСОБА_5 (а.с.9).

За життя ОСОБА_2 заповіт не склав, а тому спадкування повинно здійснюватися за законом.

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойченко Т.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дружина спадкодавця та єдиний спадкодавець першої черги за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України.

ОСОБА_3 належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 : 1/3 частина на підставі свідоцтва про право спадщину за законом, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 17 грудня 2004 року за реєстровим № 1-6952, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 2004 року; інша 1/3 її частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 липня 1993 року, зареєстрованого в Новомосковському БТІ 23 липня 1993 року (а.с. 11-13).

За змістом заповіту від 20.03.2008 року вбачається, що ОСОБА_3 заповіла належну їй на праві власності частину жилої квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в рівних частинах кожному. Враховуючи те, що за життя ОСОБА_3 належало на праві власності 2/3 частини квартири, то відповідно до змісту заповіту кожному зі спадкодавців повинно перейти у власність по 1/3 частині квартира (а.с. 31).

07.02.2009 року ОСОБА_2 було подано до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . із заявою про прийняття спадщини також звернувся і ОСОБА_4 (а.с. 28).

Доказів видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у виді частки квартири АДРЕСА_1 , матеріали спадкової справи не містять (а.с. 28-47).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 прийняв 1/3 частину квартири у спадок за заповітом, однак за життя не оформив своїх спадкових прав.

Згідно спадкової справи № 26/2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємцем є дружина ОСОБА_1 .

Відповідно до технічного паспорту від 19.11.2004 року на квартиру АДРЕСА_1 , складає загальну площу 54,9 кв.м., житловою площу 39,8 кв.м., власники ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (а.с. 14-15).

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В даному випадку, судом встановлено, що через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст.ст.25,30,346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає, тому, відповідно ст.16 ЦК України, він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що спадкодавець ОСОБА_2 набув право власності на вищевказану 1/3 частину квартиру за заповітом, проте за життя належним чином не встиг оформити та зареєструвати своє право власності на нього, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємців права на спадщину.

Враховуючи те, що право власності спадкодавця доведено наведеними вище обставинами та доказами, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючих документів на спадкову квартиру та реєстрації права власності за спадкодавцем на спірне майно, у зв`язку з чим за нею належить визнати право власності на 1/3 частину спірної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно покласти на позивача.

На підставі викладено та керуючись ст.ст.76-81,89,141,258-259,263-268,273,354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину, однак за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати покласти на позивача.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач - Самарівська міська рада Дніпропетровської області, як територіальна громада, , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 14;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сорока О.В.