Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/282/25
Провадження № 2-з/374/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року суддя Ржищівського міського суду Київської області Потапенко А.В., перевіривши матеріали заяви АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" про забезпечення позову, подану у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2025 до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2025 визначено головуючого суддю Потапенка А.В.

18.08.2025 головуючим у справі суддею Потапенком А.В. з метою виключення у сторін будь-яких сумнівів щодо його об`єктивності та неупередженості заявлено самовідвід у цій справі через наявність обставин, які викликають сумнів у його об`єктивності, оскільки відповідач ОСОБА_1 працює в Ржищівському міському суді Київської області на посаді заступника керівника апарату суду.

За наявності конфлікту інтересів під час судових проваджень у кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських справах, або під час розгляду матеріалів про адміністративні правопорушення способами врегулювання конфлікту інтересів є: розкриття суддею інформації про конфлікт інтересів, відвід і самовідвід, що відображено у рішенні Ради суддів України № 75 від 04.11.2016 року.

За ст. 54 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Водночас слід розуміти, що зловживання самовідводом не допускається і може потягнути застосування дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. За змістом коментованої статті заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.

Поняття "інші обставини які викликають сумніви у його неупередженості" є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінюваності суддів (далі - Висновок), судова незалежність передбачає повну неупередженість з боку суддів. При розгляді справи між будь-якими сторонами судді повинні бути неупередженими, тобто вільними від будь-яких зв`язків, прихильностей, необ`єктивності, які впливають або можуть створювати враження впливу на спроможність суддів здійснювати судочинство незалежно. У цьому розумінні судова незалежність є розвитком основоположного принципу, згідно з яким «жодна особа не може бути суддею у своїй справі». Значущість цього принципу виходить за межі окремої судової справи та її сторін. Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої справи, але й суспільство в цілому.

Таким чином, суддя не просто насправді повинен бути вільним від будь-яких зв`язків, симпатій, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку, довіру до судової влади може бути підірвано.

В пункті 11 Висновку зазначено, що ця незалежність повинна існувати стосовно як суспільства в цілому, так і сторін будь-якої судової справи, в якій судді повинні винести рішення.

Виходячи з вказаної норми закону, в даному випадку достатньою підставою для самовідводу судді є не доведений факт упередженості чи необ`єктивності судді, а наявність ймовірного припущення, що суддя в силу дії певних чинників не може зберегти безсторонність.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У своїх рішеннях у справах "Білуха проти України", "Салов проти України", "Мироненко і Мартенко проти України", "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності.

За правилом пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Частиною 1 ст. 40 ЦПК України визначено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що вказані обставини не впливають на розгляд справи, але можуть викликати сумніви в об`єктивності або неупередженості судді, тому, з метою виключення у сторін будь-яких сумнівів в неупередженості судді при розгляді цієї справи заяву про самовідвід необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 36-40, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Потапенка Андрія Вікторовича про самовідвід у цивільній справі № 374/282/25 (провадження № 2-з/374/2/25) за заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" про забезпечення позову, поданою у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, задовольнити.

Цивільну справу № 374/282/25 (провадження № 2-з/374/2/25) передати відповідальному працівнику апарату суду для проведення повторного автоматизованого розподілу справи у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.В. Потапенко