Справа №489/3406/25
Провадження №2/489/2125/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію

встановив.

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 16775 грн. 11 коп., три відсотки річних у розмірі 2 грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що в опалюваних сезонах 2021-2025 позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку АДРЕСА_1 . Для розрахунків за надані послуги теплопостачання було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2022 № 347. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати у повному обсязі отриманих послуг. Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалося за тарифами, зазначеними у рішеннях виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2021 по 01.02.2025 на суму 22108,94 грн., за яку відповідач не сплатив, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. З урахуванням здійсненого перерахунку та здійснених оплат залишок боргу за спожиту теплову енергію, надану за період з 01.11.2021 по 01.02.2025 на теперішній час складає 16775,11 грн. За період з 01.01.2022 по 31.01.2022 відповідачу нараховано 2,20 грн. три відсотки річних.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що він є особою з інвалідністю та пенсіонером за віком. Право власності на квартиру АДРЕСА_2 він набув з дати державної реєстрації такого права 27.12.2022. За вказаною адресою він ніколи не проживав та не проживає, оскільки на даний час проживає за кордоном. На підставі судового наказу від 24.05.2024 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва за заявою МТЕЦ, з нього стягнуто заборгованість за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 у розмірі 15451,14 грн., три проценти річних у розмірі 2,20 грн. та судового збору у розмірі 302,80 грн. Вказаний судовий наказ перебував на примусовому виконанні, на підставі якого з нього було утримано грошові кошти у розмірі 3740,84 грн. Вищевказаний судовий наказ було скасовано за його заявою, проте, грошові кошти у розмірі 3740,84 грн. йому так повернуто не було. Ніякого договору з позивачем укладено не було, а долучена позивачем до позовної заяви досудова вимога від 28.03.2024 № 198-ф54 згідно зі списком згрупованих листів була адресована не йому, а іншій особі ОСОБА_2 . Докази вручення йому розрахунків за послуги теплопостачання до позовної заяви не додано. Маючи намір вирішити питання погашення наявної заборгованості в позасудовому порядку, ним сплачено у добровільному порядку 4200,00 грн. Натомість позивач вказав на неможливість укладення договору реструктуризації, обґрунтовуючи це наявність судового рішення від 11.12.2024 у справі № 489/3676/24 та обов`язку сплатити судові витрати у розмірі 3028,00 грн. 12 травня 2025 він повторно звернувся до позивача щодо реструктуризації заборгованості із обґрунтуванням щодо скасування 24.05.2025 судового наказу, виданого по справі № 489/3676/24. Зазначає, що заборгованість буде виплачувати частинами у звязку з важким матеріальним становищем.

Від представниці позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого просить позовні вимоги задовольнити. Вказує, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 з 27.12.2022 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2022. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, це може бути як рухоме так і нерухоме майно, грошові кошти, вклади, а також боргові зобов`язання. 17 вересня 2024 позивач звернувся до Інгульського ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію. 27 листопада 2024 Інгульським ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) було перераховано на рахунок позивача 3129,71 грн., ця сума була зарахована в рахунок погашення боргу за теплову енергію та відображена в розрахунку позовних вимог. Положення відзиву на позовну заяву не спростовують доводи, викладені у позовній заяві, а навпаки, підтверджують порушення прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою суду від 02.05.2025, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Від нього надійшов відзив на позовну заяву, в якому, зокрема просив розглядати справу у його відсутності. Проти задоволення позову заперечує.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону.

Позивач в своєму позові зазначає, що для розрахунків за надані послуги теплопостачання було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в період з 01 листопада 2021 по 01 лютого 2025, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Однак, відповідачем оплата послуг за надану теплову енергію не здійснювалася, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, з урахуванням перерахунку, у розмірі 16775,11 грн.

Відповідачем борг не погашено, спір не урегульовано.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Так, положення ст. 68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України.

Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Позивач зазначає, що залишок заборгованості за спожиту теплову енергію, надану за період з 01.11.2021 по 01.02.2025, що підлягає стягненню з відповідачів складає 16775,11 грн. та три відсотки річних за період з 01.01.2022 по 31.01.2022 у розмірі 2,20 грн.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 він набув з дати державної реєстрації такого права 27.12.2022. За вказаною адресою він ніколи не проживав та не проживає, оскільки на даний час проживає за кордоном.

Представниця позивача у відповіді на позов зазначає, що відповідач оформивши право власності на спадщину, фактично отримав боргові зобов`язання у спадок.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 15.04.2024, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2022 виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 347.

Приписами статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, набув право володіння та право користування спадковим майном і набуде право ним розпорядитися після оформлення спадщини.

Вказаний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» та боржником (яка померла), після її смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України.

Отже, відповідати перед позивачем, на підставі вищезазначеного, за борги спадкодавця має спадкоємець ОСОБА_1 у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Щодо твердження відповідача про те, що ніякого договору з позивачем укладено не було, а долучена позивачем до позовної заяви досудова вимога від 28.03.2024 № 198-ф54 згідно зі списком згрупованих листів була адресована не йому, а іншій особі ОСОБА_2 , судом не береться до уваги, оскільки вказане не спростовує заборгованість перед позивачем.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Відповідач зазначає, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 де і фактично проживав, а з 12.01.2023 фактично проживає за межами України.

З паспорта серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 29.02.1992.

З паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_3 виїхав за межі України 12.01.2023.

Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , таким чином, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем комунальних послуг, які надаються позивачем, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останній не звільняється від оплати послуг у повному обсязі.

Суд враховує, що відповідач не надав суду доказів того, що послуги з централізованого опалення за вказаною адресою надавала інша юридична особа, або що такі послуги не надавалися взагалі як до будинку АДРЕСА_1 , так і безпосередньо до квартири АДРЕСА_5 , яка знаходиться у цьому ж будинку.

При цьому, відповідач за спірний період не звертався до ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», як до надавача комунальних послуг, із заявою (повідомленням) про не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , про бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період) тощо.

Також з матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду відповідач, споживаючи комунальні послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених пунктом 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня №630 та статтями 27,28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачеві житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Аналогічні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах від 29 листопада 2019 року № 645/5401/17 та від 31 жовтня 2019 року № 465/5138/15-ц.

Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

24 травня 2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 з врахуванням перерахунку становить 15 451,14 грн., з період з 01.01.2022 по 31.01.2022 суму 3% річних 2,20 грн. та судовий збір у розмірі 302,80 грн.

Відповідач вказує, що ним, в рамках виконавчого провадження, відкритого Інгульським ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення з нього заборгованості за спожиту теплову енергію, сплачено 3740,84 грн., проте, вказані кошти до теперішнього часу не повернуто.

На підтвердження зазначеного до матеріалів справи долучено Платіжну інструкцію № 24461РВNКІ від 22.11.2024 про сплату ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 76571010 суму у розмірі 3740,84 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.12.2024, скасовано судовий наказ Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.05.2024 за заявою ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за спожиту теплову енергію.

Допущено поворот виконання судового наказу № 489/3676/24, 2-н/489/1005/24 виданого 24 травня 2024 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, та стягнуто з ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3740,84 грн. (три тисячі сімсот сорок гривень вісімдесят чотири копійки).

Позивач зазначає, що сума у розмірі 3129,71 грн. зараховано в рахунок погашення заборгованості за теплову енергію та відображено в розрахунку позовних вимог.

Згідно платіжних інструкцій № 0.0..1 від 02.05.2025 та № 0.0..1 від 09.05.2025 ОСОБА_1 сплачено на користь ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» за період з 01.04.2025-30.04.2025 у загальному розмірі 4200,00 грн.

Позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.11.2021 по 01.02.2025, тобто відповідачем сума у розмірі 4200 грн. сплачена після періоду, який просить позивач.

Щодо стягнення 3 % річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 2,20 грн. за період з 01.01.2022 по 31.01.2022, яка підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат.

Позивач в своєму позові просить стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 3028,00 грн., з посиланням на те, що 17.05.2024 ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію з урахуванням 3% річних у розмірі 15453,34 грн. та 302,80 грн. судового збору.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11.12.2024 судовий наказ скасовано за заявою ОСОБА_1 ..

У відповідності до ст. 166 ЦПК України, у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з п. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

До матеріалів позовної заяви долучено платіжну інструкцію № 556 від 18.02.2025 про сплату судового збору у розмірі 2725,20 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 16775 грн. 11 коп. та три проценти річних у розмірі 2 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , юридична адреса: м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складено «08» серпня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева