Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2025 Справа №607/6913/25 Провадження №2/607/2687/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференіції),

розглянувши в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , просить стягнути із відповідача в його користь 1 395 000 гривень.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22.01.2025 уклали договір позики. Згідно умов укладеного договору позивач позичила відповідачу грошові кошти в сумі 1 395 000 грн. Відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав та ігнорує звернення позивача про повернення боргу.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року вжито заходів забезпечення позову.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2025 року із занесенням до протоколу судового засідання, суд постановив закрити підготовче судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити повністю.

Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 22.01.2025 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 395 000 грн, які зобов`язувався повернути протягом не пізніше ніж березень місяць 2025 року.

Факт передачі коштів та написання розписки засвідчено підписом присутнього свідка ОСОБА_4 .

Як вбачається із довідки №01/4 від 01.04.2025, станом на 01.04.2025 перед ОСОБА_2 у ОСОБА_3 наявна заборгованість по поверненню коштів згідно договором позики (розписки) від 22.01.2025 у розмірі 1 395 000 грн, Вказані кошти та взагалі будь яких коштів на рахунок ОСОБА_2 від ОСОБА_3 , не надходило. Вказана вище заборгованість станом на 01.04.2025 року є непогашеною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 вказав, що він був присутнім в той момент, коли ОСОБА_3 писав розписку, відповідно до якої підтверджував той факт, що отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 395 000 грн та зобов`язувався ї повернути.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, дослідивши розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого Позивач позичив Відповідачу грошові кошти в сумі 1 395 000 грн строком до березня місяця 2025 року.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно роз`яснень, які викладені у висновку в постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, згідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Із змісту статті 12, 13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не надав будь-яких доказів повного виконання своїх зобов`язань за договором позики, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором позики від 22.01.2025 розмірі 1 395 000 грн.

В силу статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем 13 950 гривень судового збору.

Керуючись статтями керуючись статтями 5, 19, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 22.01.2025 року заборгованість в розмірі 1 395 000 (один мільйон триста дев`яносто п`ять тисяч) гривень та судові витрати у розмірі 13 950 гривень.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк