Справа №705/2627/23
2/705/266/25 РІШЕННЯ
13 серпня 2025 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І.,
секретаря судового засідання Остропольської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільним майном подружжя, скасування права власності на нерухоме майно,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільним майном подружжя, скасування права власності на нерухоме майно, в якому просила: скасувати право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що у 1958 році вона уклала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживала разом з ним до самої його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 1984 року вона разом зі своїм чоловіком приймала участь у внесенні пайових внесків до Уманського міського житлово-будівельного кооперативу № 11 при будівництві будинку АДРЕСА_2 . Право власності на вищевказану квартиру вона отримала разом зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_3 у 1992 році. Державна реєстрація права власності на квартиру була проведена 07.08.2019 державним реєстратором Виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області Ковбасюк А.П. Вона була дружиною покійного ОСОБА_3 , що дає їй всі законні підстави для звернення до суду із позовом про розподіл спільного майна подружжя. Таким чином, половина майна, набутого під час подружнього життя з ОСОБА_3 , належить їй. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті вона постійно проживала в їх спільній квартирі, а отже фактично прийняла спадщину, залишену після чоловіка та постійно користувалась нею. На підставі викладеного, вищезазначена квартира належить їй та її покійному чоловіку на праві спільної сумісної власності. У квітні 2023 року, будучи в похилому віці, вона вирішила документально оформити своє право власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1 . Державний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Кравець Г.В. повідомила їй про належність вищевказаної квартири її онуці ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 19.08.2019, про який їй нічого не було відомо. Спадкоємцями ОСОБА_3 , окрім неї як дружини, є його син ОСОБА_4 , який на сьогоднішній день не претендує на майно, залишене після смерті батька.
06.09.2023 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Яроміч О.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що з тексту позовної заяви та доданих до неї документів не можливо встановити правові підстави обґрунтування позову. Позивач заявляє про поділ майна подружжя, обґрунтовує це своїм правом на спадкування, при цьому просить скасувати право власності відповідача на спірну квартиру, не заявляючи вимог про визнання договору дарування квартири недійсним. Враховуючи необхідність надання відзиву до суду в разі заперечень проти позову, вони вимушені висловити свої аргументи щодо законності набуття відповідачем права власності на спірну квартиру та безпідставності заявлених позовних вимог. Відповідач визнає обставини спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та не заперечує їх. Квартиру дійсно придбали її дід і баба у 1992 році, будучи у шлюбі між собою. До своєї смерті ОСОБА_3 тяжко хворів. Позивач, його дружина, через похилий вік та незадовільний фізичний стан, не могла його доглядати. Тому до смерті діда доглядала його онука відповідач по справі. З цих підстав дід, спільно з позивачем, вирішили залишити відповідачу після смерті належну їм квартиру. 19.08.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально засвідчено договір дарування спірної квартири. За усною домовленістю між сторонами, дід та баба відповідача мали право довічно користуватися квартирою та проживати у ній. Після смерті діда та на даний час позивач проживає у спірній квартирі, користується нею на власний розсуд та не сплачує комунальних платежів, так як ці витрати несе відповідач. Відповідачу невідомо ким було ініційовано подачу даного позову, оскільки у розмові позивач заперечувала факт її звернення до суду із даним позовом. Твердження у позові про те, що позивач не знала про укладення договору дарування квартири не відповідає дійсності. Договір дарування було укладено у приміщенні приватного нотаріуса у присутності позивача, позивач надала свою письмову згоду на укладення договору, підпис позивача засвідчено нотаріально.
21.09.2023 позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що причиною її звернення до суду являється негативна небезпечна для неї поведінка відповідача ОСОБА_2 , оскільки вона протягом останнього року, користуючись її похилим віком, позбавляла її засобів на існування, не даючи їй власної пенсії, так як банківська пенсійна картка знаходилась у відповідача. Крім того, ОСОБА_2 таємно викрала у неї належний їй паспорт та документи на авто гараж та шахрайським шляхом переоформила належну їй власність на своє ім`я. Зазначений факт змусив її звернутися із заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів. Як наслідок, прокурором Уманської окружної прокуратури відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Крім того, своєю поведінкою відповідач ОСОБА_2 створює загрозу для її життя та здоров`я погрожуючи їй, що помістить її до психіатричного закладу з якого вона ніколи не вийде, погрожує фізичною розправою їй та її сину ОСОБА_4 . Твердження про те, що вона заперечувала факт свого звернення до суду з позовом, є наміром сторони відповідача ввести суд в оману. Причиною її звернення до суду є захист свого життя та здоров`я, захист своїх конституційних прав та свобод людини. Просила суд приєднати відповідь на відзив до матеріалів справи та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що позивач ОСОБА_1 проживала у квартирі АДРЕСА_1 більше сорока років та іншого житла не має. Відповідач вчиняє всі можливі дії щодо виселення позивача та неможливості її перебування у належному їй житлі. Відповідач незаконним чином заволоділа гаражем, який належить позивачу, її співмешканець вчинив бійку із сином позивачки, позов позивачем подано для захисту свого життя і здоров`я, а також захисту свої прав. У зв`язку з викладеним позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 82 роки у місті Умань Черкаської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим (повторно) 22.11.2022 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалась, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72502602 від 17.05.2023.
Відповідно до Договору дарування квартири від 19 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Імбері Я.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1873, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безоплатно передав у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , квартиру під номером АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою, виданою 16.08.2019 Виконавчим комітетом Уманської міської ради Черкаської області, за адресою відчужуваної квартири зареєстрованих осіб, крім ОСОБА_1 , 1937 р.н., та ОСОБА_3 , 1939 р.н., в т.ч. малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб та осіб, які б мали права користування цією квартирою, немає. Обдаровувана повідомила про те, щоб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і надалі перебували на реєстраційному обліку за вказаною адресою (п. 5.3 Договору дарування квартири).
Відповідно до п. 5.4 Договору дарування квартири дарувальник надав заяву про згоду другого подружжя на дарування ОСОБА_2 та укладення договору дарування, справжність підпису на якій засвідчено Імбері Я.С., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області 19.08.2019 за реєстровим № 1872, яка зберігається у справах нотаріуса, що посвідчує цей договір.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 29.09.2006 по даний час, що підтверджується довідкою № 36 від 17.05.2023 за підписом голови Житлово-будівельного кооперативу № 11.
Під час розгляду справи судом задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що позивач є її сусідкою та жителькою будинку, в якому вона є головою. Вона давно проживає в будинку АДРЕСА_2 . З 1987 року у будинку проживала позивач із своїм чоловіком ОСОБА_3 , тобто позивач проживає у будинку 37 років. ОСОБА_3 помер у 2022 році. Вона особисто не знала що і як дарувалося. 07.05.2023 позивач звинуватила відповідача, що та не доглядає та все забрала. Відповідач через декілька днів принесла документи на квартиру, які підтверджують, що з 2019 року вона є власником. Вона є головою з 2018 року і до цього часу їй ніхто не повідомляв про зміну власника квартири. Усі платежі були від ОСОБА_3 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що є сином позивача ОСОБА_1 та покійного ОСОБА_3 29.01.1987 батьки почали разом проживати у квартирі АДРЕСА_1 . Він теж там проживав. Про те, що квартира була переоформлена по договору дарування на ОСОБА_2 , він не знав до 2021 року, під час підписання такого договору він не був присутній. Йому особисто батько не казав про оформлення такого договору. Був присутній, коли у березні 2022 року батько сказав матері про те, що квартира вже належить ОСОБА_2 . Мати в той час нічого не зрозуміла та сказала, що потім розберемося. Пенсійна картка у мами була, однак всі кошти знімала онука. Після чого він оформив все так, що поштарка приносила пенсію. До мами він приїжджав через день із серпня 2022 року по серпень 2023 року. Між ними зі співмешканцем племінниці у листопаді 2022 року та 21.09.2023 після судового засідання були бійки, приїжджала поліція. Йому мати казала, що ніде не була, не розписувалася та нічого не знає. На даний час його мати зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
При розгляді справи суд враховує, що матеріалами справи підтверджено та відповідач визнає факт того, що квартира АДРЕСА_1 була спільним майном подружжя. Про визнання такого факту також не просить позивач у позовній заяві.
Як на підставу для задоволення позовних вимог про скасування за відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири, позивач та її представник посилаються на неправомірні дії відповідача, які загрожують її життю та здоров`ю, та на те, що позивач не знала про оформлення договору дарування квартири від 19.08.2019.
03.01.2024 до суду від Черкаського обласного державного нотаріального архіву, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.12.2023, надійшли копії договору дарування квартири та документи, на підставі яких він посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Імбері Я.С. 19 серпня 2019 року за реєстром № 1873, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 86-113).
Зазначені вище документи містять заяву про згоду подружжя на укладення договору дарування, посвідчену 19.08.2019 приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Імбері Я.С. Відповідно до цієї заяви ОСОБА_1 дала згоду на дарування її чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартири під номером АДРЕСА_1 , їх онуці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Цією заявою ОСОБА_1 повідомила, що укладення цього договору відповідає інтересам їх сім`ї, усі суттєві моменти були обговорені ними до укладення цього договору. Майно, що відчужується відповідно до ст. 60 СК України, є спільною власністю подружжя, оскільки набувалося у період зареєстрованого шлюбу, за спільні грошові заощадження (а.с. 98).
Під час розгляду справи представником позивача заявлялося клопотання про надання технічної перерви для підготовки клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого судом було відмовлено. В подальшому під час розгляду справи таке клопотання представником позивача подано до суду не було.
Стороною позивача під час розгляду справи було підтримано незмінну позицію щодо позовних вимог та можливість їх задоволення у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимога позивача про скасування права власності відповідача на спірну квартиру без заявлення вимоги про визнання договору квартири недійсним суперечить вимогам законодавства. Водночас суд враховує, що договір дарування спірної квартири від 19.08.2019 було укладено за нотаріально підтвердженої згоди позивача, що спростовує доводи як позивача, так і її представника про те, що позивач не знала про договір дарування та не підписувала жодних документів. Показами свідків також не підтверджено підстав для скасування права власності відповідача на квартиру.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20, від 29.08.2023, від 26.04.2024 у справі № 922/1767/22.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_5 , суд також не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину такої квартири, оскільки майно на законних підставах належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .
У судовому засіданні позивач та представник позивача посилалися на неправомірну поведінку відповідача, відкриття кримінального провадження за фактом шахрайства, вчинення бійок співмешканцем відповідача та погроз зі сторони відповідача та її співмешканця в сторону позивача ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_4 .
Щодо зазначених аргументів сторони позивача суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, оскільки не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010).
Враховуючи те, що позивач, вільний у способі доказування своїх позовних вимог та наданні доказів, таким правом скористалася, при цьому не надала суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві, обрала неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів в суді, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає у повному обсязі.
Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 200, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя О.І.Єщенко