Справа № 303/9644/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (представник - адвокат Лещинець Любомир Васильович), третя особа - ОСОБА_3 (представник - адвокат Лещинець Любомир Васильович) про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в якому зазначив, що 03.08.2024 року після 18 години на автодорозі Київ - Чоп біля с. Нагірне, ОСОБА_2 , керуючи автопоїздом у складі тягача "Mercedes-Benz Actros 1845" номерний знак НОМЕР_1 та причепа марки "Koegel SN24" номерний знак НОМЕР_2 , не впорався з керуванням і причіп виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулося зіткнення причепа з автомобілем Mitsubishi Lancer номерний знак НОМЕР_3 . ОСОБА_2 грубо порушив вимоги попереджувальних знаків: аварійно небезпечна ділянка 7.21.1, обмеження швидкості до 40 км/год. 3.29, небезпечний поворот праворуч 1.1, при цьому грубо ігнорував дорожні умови (йшов дощ) рухався на великій швидкості. Власник автомобіля тягача "Mercedes-Benz Actros 1845" номерний знак НОМЕР_4 та причепа марки "Koegel SN24" номерний знак НОМЕР_5 є ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдані тілесні ушкодження: забійна рана ділянки лівого плеча, множинні інородні тіла (скло). Постановою Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2024 року (справа № 303/7926/24) ОСОБА_2 визнаний винним за ст. 124 КУпАП і йому призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень. Матеріальна шкода, пов`язана з ремонтом автомобіля, відшкодована страховою компанією УНІКА. Окрім того йому завдані збитки, не пов`язані з ремонтом автомобіля та які не підлягають страховому відшкодуванню. До них відноситься пошкоджений одяг: футболка вартістю 810 гривень, спортивні штани вартістю 1200 гривень, джинсова куртка вартістю 2800 гривень (порвано та забруднено кров`ю). Після дорожньо-транспортної пригоди він вимушений був проживати деякий час в готелі м. Стрий, на що було витрачено 3300 гривень. Також ним витрачено 490 гривень на відправлення особистих речей «Новою поштою» за місцем проживання Стрий-Одеса. Ним також сплачено грошові кошти за повернення за місцем проживання на автобус Стрий-Одеса 3420 гривень. Всього йому завдано збитків на загальну суму 12 020 гривень.

Також вказує на те, що йому завдана моральна шкода, яка виражається в душевних стражданнях у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани ділянки лівого плеча, множинних інорідних тіл (скло). В результаті чого, протягом двох місяців він відчував сильний біль, особливо у нічний час при найменшій зміні положення тіла, та потребував сторонньої допомоги у побутових потребах. Внаслідок отриманих ран у нього на все життя залишились шрами на лівому передпліччі. Його фізичні страждання посилювались сильними нервовими переживаннями щодо сильного пошкодження та виходу з ладу транспортного засобу. Він будучи інвалідом 2-ї групи внаслідок війни був позбавлений засобу пересування, що суттєво відобразилося на його звичному житті. Після скоєної дорожньо-транспортної пригоди відповідач привселюдно обвинувачував його в аварії та до теперішнього часу не виявив жодної спроби вибачитися за скоєне. Спричинену моральну шкоду оцінює в розмірі 200 000 гривень. Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинену йому матеріальну шкоду в сумі 12 020 гривень та моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, а всього 212 020 гривень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві просив розглянути справу в його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи в його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився без поважних причин, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа та його представник у судове засідання не з`явилися без поважних причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 303/7926/24 встановлено, що постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.10.2024 року ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, оскільки він 03.08.2024 о 18 годині 41 хвилина на автодорозі Київ - Чоп, с. Нагірне, керуючи транспортним засобом марки «Mersedes-Benz Actros 1845», реєстраційний номер НОМЕР_6 та причепом марки «Koegel SN24», реєстраційний номер НОМЕР_5 , у порушення вимог пункту 14. 6 «а» Правил дорожнього руху України, не обрав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням, внаслідок чого причіп допустив виїзд на смугу зустрічного руху де зіткнувся з транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_7 , в результаті чого є потерпілі та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Закарпатського апеляційного суду у справі № 303/7926/24 від 26.05.2025 апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.10.2024, щодо ОСОБА_2 , - без зміни.

03.08.2024 КНП «ТМО «СМОЛ» ВП «Лікарня інтенсивного лікування» видало ОСОБА_1 довідку про те, що він звертався за медичної допомогою до травмпункту. Встановлено діагноз: забійна рана ділянки лівого плеча, множинні інородні тіла (скло).

09.08.2024 хірургом КНП ОМР «Міська клінічна лікарня» здійснено огляд пацієнта ОСОБА_1 , встановлено діагноз: садно плеча та плечового поясу (основний).

Згідно рахунку-фактури № 2969 від 05.08.2024 ОСОБА_5 сплачено за послуги з тимчасового розміщення (проживання) в готелі «Опал» м. Стрий за період з 03.08.2024 по 05.08.2024 3300,00 грн.

Відповідно до квитку № 79336-0 ОСОБА_1 було сплачено за поїздку з м. Стрий до м. Одеси 1710,00 грн.

Відповідно до квитку № 79336-1 ОСОБА_6 було сплачено за поїздку з м. Стрий до м. Одеси1710,00 грн.

Відповідно до експрес-накладних № 2591 та №1392 від 05.08.2024, а також фіскального чека від 05.08.2024 ОСОБА_1 відправлені посилки з вкладенням: продукти харчування та речі з м. Стрий до м. Одеси, за що сплачено відправником по 245,00 грн. за кожне відправлення.

11.09.2024 між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_1 укладено Акт узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) 2/1 згідно з яким сторони, керуючись ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Закон) уклали цей Акт узгодження розміру страхового відшкодування (угоду про відшкодування матеріальної шкоди) № 2/1 за полісом № 216197530 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі за текстом Поліс № 216197530) про наступне: Страховик визнає дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 03.08.2024 за участю транспортного засобу «MITSUBISHI LANCER» д.н.з. НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_9 під керуванням ОСОБА_3 страховим випадком за полісом № 216197530 (п. 1 угоди). Сторони погодили та визнають, що розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, визначеного у п. 1 цього Акту становить 157 400 грн. (п. 2 угоди). Погоджений сторонами розмір страхового відшкодування, визначений в п. 2 цього Акту підлягає до виплати Заявнику протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня підписання цього Акту за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування перераховується страховиком шляхом на картковий рахунок заявника НОМЕР_10 (п. 3 угоди). Заявник визнає, що вказана сума страхового відшкодування є остаточною та підтверджує той факт, що по вказаному страховому випадку у жодному разі, навіть якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлені додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до страховика та/або особи винної у вчиненні ДТП мати не буде ( п. 4 угоди). Заявник визнає, що до підписання цього Акту попередньо ознайомлений з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, є дієздатною особою, перебуває при здоровому умі, ясній пам`яті та діє добровільно без будь-якого примусу, як фізичного, так і морального, а також розуміє значення своїх дій та їх правові наслідки (п. 5 угоди). Заявник підписанням цього акту підтверджує факт інформування власника транспортного засобу (довірителя, згідно нотаріально посвідченої довіреності) про факт та обставини ДТП, а також про погоджену суму страхового відшкодування згідно цього акту (п. 6 угоди).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, посилався на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача йому заподіяно матеріальну шкоду у вигляді:

пошкодженням одягу: футболка вартістю 810 гривень, спортивні штани вартістю 1200 гривень, джинсова куртка вартістю 2800 гривень (порвано та забруднено кров`ю);

витрат на проживання у готелі м. Стрий у розмірі 3300 гривень.

витрат на відправлення особистих речей «Новою поштою» за місцем проживання у розмірі 490 гривень

витрат на повернення за місцем проживання на автобусі Стрий-Одеса у розмірі 3420 гривень.

Всього йому завдано матеріальних збитків на загальну суму 12 020 гривень.

11 вересня 2024 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанії «УНІКА», було укладено акт узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди ) № 2/1, згідно якого страховик визнає дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 03.08.2024 року за участю транспортного засобу Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_7 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "Mercedes-Benz Actros 1845" номерний знак НОМЕР_11 під керуванням ОСОБА_7 , страховим випадком за полісом № 216197530.

Відповідно до пункту 4 Акту узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) № 2/1 від 11.09.2024 року, ОСОБА_1 визнав, що вказана сума страхового відшкодування є остаточною та підтвердив той факт, що по вказаному страховому випадку у жодному разі, навіть якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлені додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до страховика та/або особи, винної у вчиненні ДТП мати не буде.

Згідно п. 5 акту, позивач також визнав, що до його підписання попередньо ознайомлений з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, є дієздатною особою, перебуває при здоровому умі, ясній пам`яті та діє добровільно без будь-якого примусу, як фізичного так і матеріального, а також розуміє значення своїх дій та правові наслідки.

На цій підставі страховою компанію «УНІКА» позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 157 400,00 грн, що визначено п. 2 Акту узгодження розміру відшкодування та не оспорюється позивачем.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частини перша та друга статті 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) на підставі статті 1194 ЦК України може бути стягнута з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи.

Статтями 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 36.2. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У даному випадку позивачем, як потерпілою від ДТП особою, пред`явлено позовні вимоги до відповідача, як до винуватця ДТП, про стягнення додаткової непогашеної страховиком частини матеріальної шкоди у наслідок пошкодження чи фізичного знищення одягу, витрат на пересилку речей, проїзд до місця проживання та моральної шкоду.

Шкода, завдана ушкодженням одягу, речей особистого користування внаслідок ДТП, є прямою майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню у межах страхового відшкодування» (Постанова ВС від 14.07.2021 у справі № 127/14531/18, Постанова ВС від 02.09.2020 у справі № 127/18055/17).

Аналізуючи ці вимоги позивача суд звертає увагу, на те, що приписами ст. 1194 ЦК України встановлено можливість стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) виключно у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).

Позивачем не надано суду поліс обов`язкового страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів, що забезпечує транспортний засіб - автопоїзд у складі тягача «Mercedes-Benz Actros 1845» номерний знак НОМЕР_6 та причепа марки «Koegel SN24» номерний знак НОМЕР_5 , а також не заявлено клопотання про витребування такого.

За таких обставинах суд позбавлений можливості встановити існування підстав для стягнення матеріальної з винуватця ДТП на підставі ст. 1194 ЦК України.

Крім того, суд звертає увагу, що між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» було укладено акт узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди ) № 2/1, згідно якого страховик визнав дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 03.08.2024 року за участю транспортного засобу Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_7 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "Mercedes-Benz Actros 1845" номерний знак НОМЕР_11 під керуванням ОСОБА_7 , страховим випадком за полісом № 216197530. Пунктом 4 Акту узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) № 2/1 від 11.09.2024 року передбачено, що ОСОБА_1 визнав, що вказана сума страхового відшкодування є остаточною та підтвердив той факт, що по вказаному страховому випадку у жодному разі, навіть якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлені додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до страховика та/або особи, винної у вчиненні ДТП мати не буде. Згідно п. 5 акту, позивач також визнав, що до його підписання попередньо ознайомлений з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, є дієздатною особою, перебуває при здоровому умі, ясній пам`яті та діє добровільно без будь-якого примусу, як фізичного так і матеріального, а також розуміє значення своїх дій та правові наслідки. На цій підставі страховою компанію «УНІКА» позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 157 400,00 грн, що визначено п. 2 Акту узгодження розміру відшкодування та не оспорюється позивачем.

Таким чином, погодження суми страхового відшкодування шляхом укладення окремого договору (заяви) в силу статті 202 ЦК України є правочином, відповідає вимогам статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( ст. 204 ЦК України).

Після виплати погодженого розміру страхового відшкодування зобов`язання страховика перед позивачем є припиненим належним його виконанням.

Так, Верховний Суд у постанові від 10 червня 2020 року справа №333/2096/17 провадження № 61- 20343св18 зазначив правову позицію: «Стягуючи зі страховика на користь позивача страхове відшкодування, що розраховане на підставі експертного висновку на якому наполягав позивач, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, викладеного вище не врахував та дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такого розміру виплати з огляду на наявність заяв про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові від 21 березня 2018 року Верховного Суду в справі № 569/13697/15-ц (провадження № 61-5424св18)».

Подібні висновки містяться у постанові Верховного суду від 01 квітня 2020 року справа № 686/24003/18 провадження № 61-14417св19 у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13.12.2023 у справі № 759/28079/21 (провадження № 61-5522св23) зазначив, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В підписаному узгодженні зазначено, що воно складено у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, а узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими.

Тобто, за змістом вказаного узгодження позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога суперечить як попередній його поведінці, так і засадам розумності та диспозитивності.

Відомостей про те, що позивач підписав вказане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали розглядуваної справи не містять.

Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту пошкодження зазначеного у позовній заяві одягу та його вартості.

Суд вважає, що за викладених обставин позивачем не обґрунтовано заявлені вимоги щодо стягнення 4810,00 грн. за пошкоджений в результаті ДТП одяг.

Щодо витрат на проживання, пересилку речей та купівлю квитків на поїздку за місцем проживання слід зазначити, що ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає компенсацію прямої шкоди, а перелічені витрати є опосередкованими та не включаються до складу страхової виплати.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18.

Суд погоджується з тим, що витрати на тимчасове розміщення (проживання) в готелі, згідно рахунку-фактури № 2969 від 05.08.2024; відправлення посилок з м. Стрий до м. Одеси, відповідно до експрес-накладних № 2591 та № 1392 від 05.08.2024; проїзд з м. Стрий до м. Одеси 05.08.2024, відповідно до квитка № 79336-0, відносяться до опосередкованих витрат та пов`язані з ДТП.

Водночас позивачем не доведено, що витрати ОСОБА_8 у розмірі 1710,00 грн на придбання квитка № 79336-1 на ім`я ОСОБА_8 безпосередньо або опосередковано пов`язані зі шкодою, пов`язаною з ДТП, яка мала місце 03.08.2024.

З огляду на зазначене в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 5500,00 грн. (3300 грн. за проживання + 1710,00 грн. проїзд + 490 грн за два поштові відправлення).

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода виражена в душевних стражданнях у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани ділянки лівого плеча, множинних інорідних тіл (скло). У результаті чого, протягом двох місяців він відчував сильний біль, особливо у нічний час при найменшій зміні положення тіла, та потребував сторонньої допомоги у побутових потребах. Внаслідок отриманих ран у нього на все життя залишились шрами на лівому передпліччі. Його фізичні страждання посилювались сильними нервовими переживаннями щодо сильного пошкодження та виходу з ладу транспортного засобу. Він будучи інвалідом 2-ї групи внаслідок війни був позбавлений засобу пересування, що суттєво відобразилося на його звичному житті. Після скоєної дорожньо-транспортної пригоди відповідач привселюдно обвинувачував його в аварії та до теперішнього часу не виявив жодної спроби вибачитися за скоєне.

У Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі №214/7462/20 зазначено, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Суд вважає, що довідками КНП «ТМО» СМОЛ» ВП Лікарня інтенсивного лікування від 03.08.2024 та оглядом хірурга КНП ОМР «Міська клінічна лікарня» від 09.08.2024 підтверджується звернення позивача до медичних установ у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани ділянки лівого плеча, множинних інорідних тіл (скло), а відповідно підтверджується факт отримання позивачем у результаті ДТП тілесних ушкоджень, що спричинили біль. Але доказів того, що в результаті травмування протягом двох місяців позивач відчував сильний біль, особливо у нічний час при найменшій зміні положення тіла, та потребував сторонньої допомоги у побутових потребах, а також, що внаслідок отриманих ран у нього на все життя залишились шрами на лівому передпліччі позивачем не надано.

Суд приймає до уваги, що позивач зазнав негативних емоцій та переживань щодо пошкодження та виводу з ладу належного йому транспортного засобу, оскільки факт механічного пошкодження автомобіля встановлений у справі про адміністративне правопорушення.

Доводи позивача, що він був позбавлений засобу пересування, що суттєво відобразилося на його звичному житті та після скоєної дорожньо-транспортної пригоди відповідач привселюдно обвинувачував його в аварії та до теперішнього часу не виявив жодної спроби вибачитися за скоєне, не підкріплено належними та допустимими доказами, тому не можуть бути враховані судом при оцінці моральної шкоди.

Суду не надано доказів, що відповідач станом на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з власником транспортного засобу, тому ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі.

Із врахування встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що розмір завданої позивачеві моральної шкоди, визначений ним у розмірі 200 000 грн. є значно завищений, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують моральну шкоду та її розмір, а тому відшкодування у розмірі 7000 грн., є таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості і не призводить до безпідставного збагачення позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №703/686/15-ц , КЦС Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №726/490/21.

Позивач за вимогу майнового характеру мав сплатити судовий збір у розмірі 2120,20 грн.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 125,08 грн.

Керуючись ст. 79- 83, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, ст. 22, 23, 202, 204, 979, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст. 2, 3, 9, 22, 28, 29, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5500,00 грн. і 7000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 12 500 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 125,08 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя