Справа № 681/515/25
Провадження 2/681/388/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У квітні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 10.08.2024 -100000270 від 10.08.2024 (далі Договір).

В обґрунтування вимог вказано, що 10.08.2024 Товариство та відповідачка уклали Договір, за умовами якого вона отримала кредит у сумі 5500,00 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальниці.

Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору відповідачка пройшла ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку.

Відповідачка за умовами договору отримала кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувалась його повернути та сплатити проценти за користування кредитом та комісію, пов`язану з наданням кредиту, на умовах визначених договором.

Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачці кредит у передбаченому договором розмірі.

Однак, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість, з урахуванням часткової її сплати, у сумі 12640,70 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 5085,20 грн, по відсотках в сумі 4805,50 грн, неустойки в сумі 2750,00 грн, чим порушуються права та інтереси Товариства.

Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 30.04.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся 23.05.2025 на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за вказаною адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідачки згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим.

У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

22.04.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області.

Ухвалою суду від 29.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 26).

Ухвалою суду від 29.04.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 27)

Копію позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем цінним листом 17.04.2025 (а.с. 7-8).

Представник позивача просить, у разі відсутності відзиву відповідачки, розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 10.08.2024 позивач та відповідачка уклали Договір. При укладенні Договору відповідачка пройшла ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи (а.с. 12).

Кредитний договір між сторонами укладений на вебсайті позивача шляхом підписання відповідачкою одноразовим ідентифікатором Е 119 пропозиції позивача укласти електронний кредитний договір (оферту) (а.с. 14-17) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», надання Товариством заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с. 17-18), з якою позичальниця ознайомилась 10.08.2024 за посиланням http://sgroshi/com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а також відповіді позичальниці про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (а.с. 18-19), підписаної вказаним одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону зазначений відповідачкою при її ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті.

Відповідно до умов заявки та відповіді позичальниці про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного Договору, вона отримала кредит у сумі 5500,00 грн шляхом перерахунку коштів за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника 5168-75ХХ-ХХХХ-9903 на строк 98 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 15.11.2024; процентна ставка фіксована незмінна - 1,35 % за один день користування кредитом; проценти розраховуються шляхом множення усієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування/залишком кредиту та на процентну ставку; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 11615,82 грн; загальні витрати за споживчим кредитом 6115,82 грн; неустойка 55,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

Згідно з графіком платежів, судом установлено, що черговість сплати заборгованості за кредитом розділено на 7 платежів. Перший платіж відповідачка мала сплатити 23.08.2024 в сумі 1659,40 грн, з якої на погашення відсотків спрямовувалось 1039,50 грн та 619,90 на погашення комісії. Окрім того, другий платіж відповідачка мала погасити 06.09.2024 на таку саму суму, з якої 1039,50 грн мало спрямуватись на погашення відсотків, 205,10 грн на погашення комісії та 414,80 грн на сплату основної суми боргу.

Видача кредитних коштів за Договором у сумі 5500,00 грн підтверджується довідкою про електронний переказ коштів від 16.04.2025, сформованою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», номер транзакції 476942997, отримувач: картка 559903 (а.с. 10).

Також згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 29.04.2025, на ім`я відповідачки емітовано банківську карту № НОМЕР_1 , на яку 10.08.2024 зараховано 5500, 00 грн (а.с. 34, зворот).

Відповідно до довідки-розрахунку за Договором загальний розмір заборгованості відповідачки становить 12640,70 грн та складається з 5085,20 грн основного боргу, 4805,50 грн відсотків, 2750,00 грн неустойки (а.с. 11).

У позовній заяві позивач стверджує, що відповідачка частково сплатила заборгованість за кредитом, саме 23.08.2024 на суму 1659,40 грн та 06.09.2024 на таку саму суму.

4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного вище суд вважає, що Договір, підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, Товариство виконало умови договору та надало позичальниці кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Своєю чергою, вона свої обов`язки за договором не виконала, у встановлений договором строк кредит не повернула, відсотків за користування кредитними коштами та комісію не сплатила.

Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від відповідачки повернення кредиту, сплати процентів за його використання.

Станом на час розгляду справи відповідачка не надала доказів сплати нею зазначеної суми заборгованості за кредитом, не скористалась своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, не подала відзиву на позовну заяву, не надала власного розрахунку заборгованості, не навела жодних доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин.

Суд враховує, що правовідносини сторін регулюються, окрім умов договору, нормами Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними та мають вищу юридичну силу.

Так, Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яку доповнено частиною п`ятою. Відповідно до вказаної норми, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої згідно з частиною четвертою цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Крім того, Законом України № 3498-IX Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п. 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка застосовується в таких межах: з 24.12.2023 до 21.04.2024 (включно) 2,5 %; з 22.04.2024 до 19.08.2024 (включно) 1,5 %; а з 20.08. 2024 1 %.

Відповідно до ч. 5 с. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З огляду на викладені імперативні норми законодавства, суд доходить до висновку, що договірна ставка 1,35 %, встановлена у договорі від 10.08.2024, є нікчемною в частині, що перевищує дозволений законом максимум з 20.08.2024. Тому суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та здійснює власний перерахунок.

Досліджуючи умови укладеного між сторонами договору, суд звертає особливу увагу на пункт 7 Заявки кредитного договору, який встановлює порядок нарахування відсотків, а саме, що вони розраховуються шляхом множення усієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування/залишком кредиту та на процентну ставку.

Суд констатує, що наведене формулювання є нечітким, внутрішньо суперечливим та допускає подвійне тлумачення. З одного боку, воно вказує на розрахунок від «усієї суми кредиту», а з іншого містить уточнення в дужках «залишку від всієї суми кредиту», що є протилежним за змістом. Це створює правову невизначеність щодо бази нарахування процентів.

При вирішенні цієї колізії суд керується наступними принципами.

По-перше, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, зокрема принципів добросовісності, справедливості та розумності, проценти за своєю правовою природою є платою за користування грошовими коштами. Така плата має нараховуватися лише на ту суму, якою боржник фактично користується у відповідний період часу. Нарахування процентів на повну початкову суму кредиту, без урахування її часткового повернення, суперечило б суті цих правовідносин, оскільки це означало б нарахування плати за користування вже повернутими коштами.

По-друге, суд застосовує принцип тлумачення умов договору проти сторони, яка його склала та запропонувала до підписання (contrapro ferentem). Оскільки кредитний договір є, як правило, договором приєднання, умови якого розроблені кредитодавцем, будь-які неясності та суперечності мають тлумачитися на користь споживача, тобто відповідачки.

По-третє, суд вважає, що уточнення в дужках «залишку від всієї суми кредиту» є спеціальним щодо загальної фрази «усієї суми кредиту» і конкретизує, що саме сторони мали на увазі під «базою розрахунку».

З огляду на викладене, суд вважає, що єдиним правомірним та справедливим способом тлумачення вказаного пункту договору є розрахунок процентів на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Саме такий підхід відповідає звичаям ділового обороту у сфері споживчого кредитування та положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Керуючись цим висновком, суд при здійсненні власного перерахунку заборгованості застосовує метод нарахування процентів на фактичний залишок боргу відповідачки на кожен відповідний період.

На підставі матеріалів справи суд встановлює наступну послідовність нарахувань та платежів.

Так, 10.08.2024 відповідачка отримала 5500,00 грн позики. Суд встановлює, що на момент першого платежу 23.08.2024 сума процентів, що підлягала сплаті, має бути перерахована з урахуванням законодавчих обмежень. Зокрема, договірна ставка 1,35 % є правомірною лише за період з 10.08.2024 по 19.08.2024 (10 днів), що становить 742,50 грн (5500,00 грн ? 0,0135 ? 10 днів). Починаючи з 20.08.2024, застосуванню підлягає максимальна ставка 1 %, встановлена законом. Таким чином, за період з 20.08.2024 по 23.08.2024 (4 дні) сума процентів складає 220,00 грн (5500,00 грн ? 0,01 ? 4 дні). Отже, загальна сума правомірно нарахованих процентів на момент платежу становила 962,50 грн (742,50 грн + 220,00 грн).

23.08.2024 відповідачка сплатила 1659,40 грн (перший платіж згідно з п. 9 Заявки кредитного договору «Графік платежів»). З цієї суми 619,90 грн утримано як комісію, а 1039,50 грн спрямовано на погашення відсотків. Оскільки сума, яку позивач списав на відсотки (1039,50 грн), перевищує суму, яка підлягала сплаті (962,50 грн), суд встановлює факт переплати за цією частиною боргу в сумі 77,00 грн. Цю переплату суд визнає авансом для сплати майбутніх процентів. Залишок основного боргу на цей момент залишається незмінним 5500,00 грн.

Надалі, за період з 24.08.2024 по 06.09.2024 (14 днів), суд нараховує проценти на основний борг 5500,00 грн за ставкою 1 %, що становить 770,00 грн (5500,00 грн ? 0,01 ? 14 днів). З цієї суми 77,00 грн погашаються коштом наявної переплати, отже, до сплати залишалося 693,00 грн відсотків.

06.09.2024 відповідачка сплатила 1659,40 грн (другий платіж згідно з п. 9 Заявки кредитного договору «Графік платежів»). З цього платежу 414,80 грн спрямовано на погашення основного боргу, 205,10 грн на комісію, а 1039,50 грн на проценти. Оскільки до сплати підлягало лише 693,00 грн процентів, решта 346,50 грн (1039,50 грн - 693,00 грн) створює нову переплату.

В результаті цього платежу суд встановлює залишок основного боргу в сумі 5085,20 грн (5500,00 грн - 414,80 грн).

За решту строку дії договору, з 07.09.2024 по 15.11.2024 (70 днів), суд розраховує суму відсотків на встановлений залишок боргу 5085,20 грн за ставкою 1 %, що становить 3559,64 грн (розраховано як: 5085,20 грн ? 0,01 ? 70 днів). З цієї суми погашається 346,50 грн коштом наявної переплати.

Таким чином, фінальна сума процентів до стягнення становить 3213,14 грн (3559,64 грн - 346,50 грн).

Отже, на підставі власного розрахунку, проведеного відповідно до норм чинного законодавства, суд доходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості, що складається із 5085,20 грн залишку основного боргу та 3213,14 грн нарахованих процентів. Загальна сума до стягнення становить 8298,34 грн.

Позивач вказує, що відповідно до п. 7.6 договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Згідно з п. 9.1. Договору у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань з погашення Кредиту та/ або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно з п. 7.6. кредитного договору.

Розмір неустойки становить 55,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася, востаннє - Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 липня 2025 року № 478/2025, затвердженим Законом України № 4524-IX від 15.07.2025. Відповідно до цих документів, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 07.08.2025 строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню.

На підставі викладеного вище суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки 2750,00 грн неустойки, оскільки ця сума нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану.

Отже, на підставі власного розрахунку, проведеного відповідно до норм чинного законодавства, суд доходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості, що складається із 5085,20 грн залишку основного боргу та 3213,14 грн нарахованих процентів. Загальна сума до стягнення становить 8298,34 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 65,65%, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1590,31 грн.

Керуючись наведеним, ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 10.08.2024 - 100000270 від 10.08.2024 у загальній сумі 8298 (вісім тисяч двісті дев`яносто вісім) грн 34 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в сумі 5085 (п`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн 20 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 3213 (три тисячі двісті тринадцять) грн 14 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1590 (одна тисяч п`ятсот дев`яносто) грн 31 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, поштовий індекс 01032.

Відповідач ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 18.08.2025.

Суддя Сергій ІЛЛЮК