Справа № 639/7193/24
Провадження № 2/630/103/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Нерубацької А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/7193/24 (провадження № 2/630/103/25) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з вимогами про:

Встановлення факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Одринка Нововодолазького району Харківської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Визнання припиненим з 19 березня 1987 року шлюбу між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 05 вересня 1981 року в Люботинському міському відділі РАЦС Харківського району Харківської області, актовий запис № 207, і розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 1987 року № 2-44;

Визнання права власності на 4/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Визнання права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :30:052:0005, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Визнання права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :30:052:0006, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Визнання права власності на земельну ділянку площею 3,9960 га, кадастровий номер :67:006:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Люботинської міської ради Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Визнання права власності на земельну ділянку площею 1,8337 га, кадастровий номер :67:006:0229, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Люботинської міської ради Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову, з урахуванням внесених до нього заявою від 07 березня 2025 року змін щодо предмету позову, представник позивача ОСОБА_2 вказав, що позивач ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Матір`ю ОСОБА_5 була ОСОБА_6 , яка була рідною сестрою ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача. Але в написанні дівочих прізвищ сестер були допущені закреслення та виправлення, що призвело їх запису в актах цивільного стану по різному. Це стало на заваді позивачу в оформленні прав на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 . Тому є необхідним встановити факт родинних відносин - що позивач ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою спадкодавця ОСОБА_5 .

Також представник позивача вказав, що ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Бідонько Л.Л. з заявою про прийняття спадщини, і вважала, що вона є єдиним спадкоємцем за законом. Але приватним нотаріусом було винесено постанову від 09 жовтня 2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існує спадкоємець за законом першої черги, яким виявилась відповідач ОСОБА_3 . Але позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець п`ятої черги, не погоджується з правом відповідача на спадкування після смерті ОСОБА_5 . Представник позивача вказав, що в період з 1981 по 1987 рік спадкодавець ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Але їх шлюб було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області № 2-44 від 19 березня 1987 року. Але розірвання шлюбу не було зареєстровано у відповідному органі УРСР, як це було передбачено Кодексом про шлюб та сім`ю України 1969 року. Після розлучення ОСОБА_5 і ОСОБА_3 фактично припинили будь-які шлюбні відносини, проживали окремо один від одного та не вели спільного господарства, та ОСОБА_5 навіть почав проживати однією сім`єю з ОСОБА_8 , але без реєстрації шлюбу. Подружжя дійсно бажало розірвати шлюб та всі їх дії були направленні саме на розірвання шлюбу. Але через необізнаність та небажання мати завий клопіт, розірвання шлюбу не було зареєстроване. В той же час, процес припинення шлюбу був обтяжений додатковими бюрократичними умовами, які протирічать міжнародним зобов`язаннях, які були взяті на себе ще як Українською РСР, так і сучасною Україною. Потреба у реєстрації факту розірвання шлюбу лише створювало труднощі в реалізації волі чоловіка і жінки, їх свободи та рівності. Оскільки рішення суду та подальше життя ОСОБА_5 і ОСОБА_3 свідчать про намір розірвати шлюб та не перебувати в шлюбних відносинах, бюрократичні умови органів влади не можуть мати своїм наслідком скасування та недійсність такого рішення. Тому в даному випадку, на думку представника позивача, наявні підстави для визнання шлюбу припиненим. Тим більше, з огляду на практику ЄСПЛ, захист інтересів позивача у спосіб визнання шлюбу припиненим буде меншим порушенням загальних інтересів суспільства порівняно з захистом майнових прав позивача на мирне володіння майном, яке вона має право отримати в порядку спадкування. Також, як зазначив представник позивача, слід взяти до уваги, що з вступом в дію у 2002 році Сімейного кодексу України та набуттям чинності Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», згідно з якими шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Та оскільки на час припинення дії Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року існувало рішення суду від 19 березня 1987 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 і таке рішення підлягало виконанню, слід вважати, що шлюб ОСОБА_5 є розірваним, а від так відповідач ОСОБА_3 не може бути спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 .

Ухвалою від 06 січня 2025 року провадження в справі було відкрито і справу було призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження в справі на подання відзиву на позов.

Відповідачем ОСОБА_3 у встановлений судом строк був поданий відзив на позов, з урахуванням внесених до нього змін від 07 березня 2025 року, в якому відповідач вказала наступне. Так, заявлену позовну вимогу про встановлення факту родинних відносин вона, ОСОБА_3 , визнала та підтвердила ту обставину, що позивач ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також ОСОБА_3 визнала ту обставину, що рішенням Харківського районного суду Харківської області № 2-44 від 19 березня 1987 року було розірвано її шлюб з ОСОБА_5 , і що таке рішення дійсно не було зареєстроване у відділі РАЦС. Але проти вимог ОСОБА_1 про визнання шлюбу припиненим та про визнання права власності на спадкове майно, яке залишились після смерті ОСОБА_5 , вона, ОСОБА_3 , заперечує, виходячи з наступного. Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року і не може поширюватися на правовідносини, які виникли до набуття ним чинності. А від так норми СК України, які визначають моментом припинення шлюбу саме день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, не поширюються на ті випадки, коли шлюб було розірвано в судовому порядку до 01 січня 2004 року. Станом на 1987 рік була чинною норма ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, згідно з якою шлюб вважався припиненим саме з моменту реєстрації розлучення в органах РАГС. Нею, ОСОБА_3 , був отриманий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 30 серпня 2024 року, в якому наявний запис про реєстрацію актового запису № 207 від 05 вересня 1981 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_5 і нею, ОСОБА_3 . В цьому витязі відсутні дані про реєстрацію актового запису про розірвання їх шлюбу. Саме на підставі чинного запису про реєстрацію шлюбу Другим відділом державної РАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було видано 30 серпня 2024 року повторно свідоцтво про шлюб. Та оскільки ані ОСОБА_5 , ані вона не звертались до органів ЗАГС для реєстрації розірвання шлюбу, доводи позивача про визнання шлюбу ОСОБА_5 припиненим вона вважає необґрунтованими. Що ж до вимоги про визнання права власності на спадкове майно, відповідач вказала, що уразі задоволення вимоги про визнання шлюбу припиненим позивачу ніщо не перешкоджатиме оформити свої спадкові права у приватного нотаріуса, що виключає вирішення такої вимоги в судовому порядку, а уразі відмови в задоволенні вимоги про визнання шлюбу припиненим позивач втрачає право на спадкування з огляду на визначену законом черговість спадкування.

Інших процесуальних заяв по суті справи сторонами та їх представниками не подано.

Ухвалою від 16 квітня 2025 року в справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , виступаючи з промовою, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. ОСОБА_1 пояснила, що її мати і мати ОСОБА_5 були рідними сестрами, але під час оформлення дублікатів документів про їх народження було допущено різне написання їх дівочих прізвищ. Тому наразі вона не може підтвердити, інакше як в судовому порядку, свої родинні відносити з ОСОБА_5 , який був її двоюрідним братом. Також ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка є відповідачем в даній справі, але вони розлучилися через суд в 1987 році. Про це було відомо усім родичам, та їй також, та усі вважали його одинаком. Але все ж її двоюрідний брат багато років прожив однієї сім`єю з іншою жінкою та виховував її сина як свого рідного. За життя ОСОБА_5 вона, ОСОБА_1 , бачила в його паспорті штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3 , та навіть зауважувала йому, що в паспорті має бути ще й штамп про розлучення, оскільки він вже багато років тому фактично розучився з ОСОБА_3 . На це брат відповів, що розуміє про необхідність проставлення штампу про розлучення, але вважав, що оскільки у нього зберігається копія рішення про розлучення, то такий штамп йому не потрібен.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В промові представник ОСОБА_2 посилався на обставини, викладені в позові, та окремо наголосив на тому, що відповідачем ОСОБА_3 визнано ту обставину, що позивач ОСОБА_1 являється двоюрідною сестрою померлого спадкодавця ОСОБА_5 , і що відповідач не заперечує проти того, що після ухвалення рішення про розірвання шлюбу у неї з ОСОБА_5 шлюбні відносини не продовжувались.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, але завчасно подала клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності, в якій також просила врахувати доводи, викладені нею у відзиві на позов.

В судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , допитавши свідків, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище « ОСОБА_9 ») народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 та її батьками були ОСОБА_10 і ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 07 червня 1964 року.

ОСОБА_1 01 травня 1985 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , внаслідок чого відбулась зміна її дівочого прізвища ОСОБА_9 на ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 01 травня 1985 року.

Мати позивача - ОСОБА_7 , 1939 р.н., уродженка с. Огульці Валківського району Харківської області, до моменту одруження 23 серпня 1963 року з ОСОБА_10 мала прізвище « ОСОБА_13 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 19 березня 1975 року.

Також позивачем представлено суду посвідку про народження № НОМЕР_4 та довідку Державного архіву Харківської області від 24 травня 2024 року на підтвердження того, що по Огульцівській сільській раді Валківського району Харківської області було зареєстровано народження ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_14 , батьками якої були ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .

Ще одним документом, поданим позивачем в цій справі, є запис акту про народження № 27 від 10 березня 1936 року, складений по Огульцівській сільській раді Валківського району Харківської області, в якому вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_17 , батьками якої були ОСОБА_18 і ОСОБА_16 . Але 19 вересня 1986 року до вказаного документу були внесені записи про виправлення прізвищ новонародженої дитини та її батьків з « ОСОБА_19 » на « ОСОБА_13 ».

19 вересня 1986 року було видано повторне свідоцтво про народження ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в с. Огульці Валківського району Харківської області, батьками якої вказані ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .

Разом із тим, 05 серпня 1958 року Люботинським міським відділом ЗАГС був зареєстрований шлюб ОСОБА_23 з ОСОБА_20 , 1936 р.н., уродженкою с. Огульці Валківського району Харківської області, якій після реєстрації шлюбу було присвоєне прізвище « ОСОБА_24 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_5 від 05 серпня 1958 року.

У батьків ОСОБА_23 з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_6 , виданим повторно 28 грудня 2016 року.

Оцінюючи досліджені документи, суд бере до уваги співпадіння прізвищ батьків - ОСОБА_15 і ОСОБА_16 в моменти реєстрації народження в 1936 і 1939 роках дітей цих батьків на ім`я ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , та співпадіння місця народження обох дітей с. Огульці, а також те, що внесення виправлень у прізвище батьків в запис акту про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_17 відбулось на підставі запису про народження її батька за 1912 рік.

Таким чином, дослідженні документи без сумніву підтверджують те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , були рідним сестрами, і що позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_5 являються двоюрідними сестрою і братом по відношенню один до одного.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_7 , виданим 23 січня 2024 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли об`єкти нерухомого майна, які належали спадкодавцю на праві власності: 4/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :30:052:0005, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :30:052:0006, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 3,9960 га, кадастровий номер :67:006:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Люботинської міської ради Харківської області; земельна ділянка площею 1,8337 га, кадастровий номер :67:006:0229, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Люботинської міської ради Харківської області.

Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 76426491 від 01 квітня 2024 року після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л. була заведена спадкова справа № 8/2024 від 01 квітня 2024 року. У вказаній спадковій приватним нотаріусом 09 жовтня 2024 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій за зверненням ОСОБА_1 . З тексту вказаної постанови вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом строк до приватного нотаріуса звернулися ОСОБА_1 , яка є двоюрідною сестрою спадкодавця та, відповідно, спадкоємцем п`ятої черги, і ОСОБА_3 , яка є дружиною спадкодавця і спадкоємцем першої черги.

Але позивач ОСОБА_1 наголошує на тому, що шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 припинився внаслідок розірвання в судовому порядку, що виключає право відповідача ОСОБА_3 на спадкування після померлого ОСОБА_5 .

Так, представником позивача на обґрунтування позову подано копію рішення Харківського районного народного суду Харківської області від 19 березня 1987 року, ухваленого в справі № 2-44 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05 вересня 1981 року в Люботинському міському ЗАГС Харківського району Харківської області, актовий запис № 207.

Припинення шлюбу - це юридичний факт, який завжди тягне за собою правові наслідки майнового та немайнового характеру. Порядок та підстави припинення шлюбу станом на 1987 рік були врегульовані главою 7 Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі КпШС). Кодексом встановлено такі підстави припинення шлюбу: внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим (ст. 37); внаслідок його розірвання шляхом розлучення за заявою одного з подружжя (ст. 38) або їх обох або в судовому порядку (ст. 40).

В той же час, незалежно від підстав припинення шлюбу ст. 44 КпШС було визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Статтею 158 КпШС було передбачено, що народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміна імені, по батькові і прізвища підлягають реєстрації в державних органах запису актів громадянського стану. Про зроблений запис акта громадянського стану видається відповідне свідоцтво. Актові записи, вчинені в органах запису актів громадянського стану, до спростування їх по суду є безспірними доказами посвідчуваних ними актів.

На підтвердження перебування у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_5 відповідачем подано суду копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_8 , виданого повторно 30 серпня 2024 року Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 4 від 30 серпня 2024 року, з яких вбачається, що 05 вересня 1981 року був складений актовий запис № 207 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_27 , якій було змінено прізвище на « ОСОБА_24 ». Відомості про реєстрацію актового запису про розірвання шлюбу між вказаними особами у витязі з Державного реєстру відсутні.

Відповідно до ст. 178 КпШС у паспортах осіб, які уклали шлюб, або в інших документах, що посвідчують їх особу, робиться запис про реєстрацію шлюбу із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя та місця і часу реєстрації шлюбу.

Пунктом 41 Інструкція про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР, затвердженої 12 грудня 1970 року Міністерством юстиції Української РСР, було передбачено, що у документах, що посвідчують осіб, які одружилися, робиться запис або проставляється штамп про реєстрацію шлюбу із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя, місця і часу реєстрації укладення шлюбу.

Статтями 180, 184 КпШС було визначено, що реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться по пред`явленні подружжям або одним з них копії судового рішення, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми; та що у паспортах або в документах, що замінюють паспорти осіб, які припинили шлюбні відносини, робиться відмітка про розірвання шлюбу.

Крім цього, п.п. 75-77 розділу V Інструкції Про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 29 грудня 1984 року, було передбачено, що реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться за заявою подружжя або одного з них по пред`явленні копії рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита; шлюб припиняється з часу реєстрації розлучення в книзі записів актів про розірвання шлюбу, тобто датою припинення шлюбу є не дата постановлення рішення суду про розірвання шлюбу, а дата реєстрації розлучення в органі реєстрації актів громадянського стану хоча б одним з подружжя. Реєстрація розірвання шлюбу може провадитись незалежно від строку, що минув після постановлення судом рішення про розірвання шлюбу.

Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року були затверджені Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. В пункті 1 глави 3 розділу ІІІ цих Правил передбачено те, що державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках; розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», тобто до 27 липня 2010 року, підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація розірвання шлюбу може проводитись незалежно від строку, що минув після постановлення судом рішення про розірвання шлюбу, яке набрало чинності.

Пунктом 6 глави 3 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні також передбачено, що державна реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду, постановленого до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», проводиться за письмовою заявою про державну реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду, яка подається подружжям або одним з них, а також паспорта або паспортного документа, квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита.

Також ст. 115 Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, передбачено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Як було вказано вище, виступаючи з промовою, позивач ОСОБА_1 пояснила, що особисто бачила паспорт ОСОБА_5 , в якому був проставлений штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3 , і що в паспорті не було відмітки про розірвання шлюбу, укладеного з ОСОБА_3 , і що ОСОБА_5 знав про відсутність у своєму паспорті відмітки про розірвання шлюбу.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові акти, суд виснує, що настання такого факту як припинення шлюбу обумовлено виключно вчиненням органом державної реєстрації актів цивільного стану дій по реєстрації розлучення в книзі записів актів про розірвання шлюбу, і лише на підставі особистого звернення того з подружжя, який бажає припинити шлюб, та який подає для цього до вказаного органу рішення суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, припинення шлюбу має місце внаслідок анулювання за заявою заінтересованої особи запису про такий шлюб в органі державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду.

Однак відомості, наведені у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 4 від 30 серпня 2024 року, свідчать про те, що актовий запис № 207 від 05 вересня 1981 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , є дійсним та не був змінений чи анульований внаслідок внесення до нього запису про розірвання шлюбу. Саме на підставі чинного актового запису про шлюб відповідачу було видане повторне свідоцтво про шлюб.

Представник позивача в позовній заяві стверджував, що процес припинення шлюбу за законодавством УРСР та сучасної України обтяжений бюрократичними умовами, які обумовлюють неможливість припинення шлюбу, навіть за умови фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям на протязі багатьох років, без проведення реєстрації шлюбу, і що не виконання рішення про розірвання шлюбу не повинно призводити до порушення прав позивача ОСОБА_1 на мирне володіння майном, яким є об`єкти нерухомого майна, які увійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Але доводи представника позивача суд відхиляє з огляду на те, що з наданих позивачем ОСОБА_1 пояснень випливає, що саме ОСОБА_5 була допущена бездіяльність в реалізації права на розірвання шлюбу, оскільки в період з 19 березня 1987 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ним не було подано звернення до уповноваженого органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію розірвання шлюбу. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 за життя стикався з будь-яким бюрократичними перепонами з боку державних органів у вчиненні дій, спрямованих на реєстрацію розірвання шлюбу, позивачем та його представником не подані.

Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що органом реєстрації актів цивільного стану було отримано звернення ОСОБА_5 разом з рішенням суду про розірвання шлюбу для вчинення відповідних реєстраційних дій, і що такі дії не були вчиненні внаслідок протиправних дій чи бездіяльності посадових осіб органу реєстрації актів цивільного стану.

За ініціативою представника позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_28 . Так, свідок ОСОБА_8 пояснила, що з 1986 по 2016 роки вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу і разом виховували її сина, до поки ОСОБА_5 не вимушений був переїхати на постійне проживання в м. Люботин до своєї матері, коли у неї виникли проблеми зі здоров`ям; і що за ці роки ОСОБА_3 , колишня дружина ОСОБА_5 , не з`являлась в їх житті.

Свідок ОСОБА_28 пояснила, що мати ОСОБА_5 була її рідною сестрою, і що вони проживали в одному будинку, але в різних його половинах; і що ОСОБА_5 після одруження з ОСОБА_3 прожив з нею у шлюбі лише чотири роки, та після одруження повернувся в будинком своєї матері.

Оцінюючи показання свідків, суд визнає їх неналежними доказами, оскільки такі показання фактично свідчать про існування обставин, які призвели до припинення шлюбних відносин між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , тобто тих обставин, на яких ґрунтувалось звернення ОСОБА_5 до суду з позовом про розірвання шлюбу. Але такі показання свідків жодним чином не підтверджують виникнення та існування обставин, які перешкоджали ОСОБА_5 здійснити реєстрацію розірвання шлюбу та отримати в органах РАЦС (ЗАГС) свідоцтво про розірвання шлюбу.

Тому показання свідків суд не бере до уваги.

Підсумовуючи викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання припиненим шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки така вимога не підтверджена належними і допустимими доказами.

Враховуючи, що вирішення по суті позовних вимог про визнання права власності на частини житлових будинків та на земельні ділянки, які належали на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5 , залежить від вирішення по суті вимоги про визнання шлюбу припиненим, в їх задоволенні суд також відмовляє з огляду на відмову в задоволенні основної позовної вимоги.

Що ж стосується вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин з померлим ОСОБА_5 , від задоволення якої залежить вирішення по суті інших позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, суд вважає за необхідне застосувати правовий висновок, наведений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 січня 2024 року за результатами розгляду справи № 523/14489/15-ц.

Спір стосувався встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з колишньою дружиною, поділу набутих у цей час двох квартир та доходу колишньої дружини від здійснення підприємницької діяльності, а також визнання недійсним правочину щодо відчуження однієї з квартир кінцевій набувачці. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вказала, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Отже, застосовуючи наведений вище правовий висновок, суд зазначає, що досліджені в даній справі докази дають підстави для встановлення факту родинних відносин позивача з померлим спадкодавцем, про що вказано вище, але задоволення такої вимоги не забезпечує захист права позивача на спадкування нерухомого майна, яке належало спадкодавцю, оскільки вирішення по суті вимог про визнання права власності на нерухоме майно залежить виключно від вирішення по суті основної вимоги про визнання шлюбу припиненим.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 158, 178, 180, 184 КпШС України, ст.ст. 104, 110, 115, СК України, ст.ст. 12, 13, 77-83, 206, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя О. О. Малихін

Повний текст рішення

складено 21 червня 2025 року.