ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
№ провадження 2/646/921/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.25 місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді Іщенко О. В.

за участю секретаря судового засідання Петренко А. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Куп`янська міська військова адміністрація Куп`янського району Харківської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, з вимогою визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 65,20 кв. м, житловою площею 25,6 кв. м з надвірними будівлями та спорудами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем майна ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .

Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на будинок за ОСОБА_1 не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому будь-які відомості про право власності на житловий будинок відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Позивач зазначив, що з 26.09.2024 проживає у місті Харкові і зареєстрований як внутрішньо переміщена особа.

22.10.2024 він звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою № 63581614 про реєстрацію права власності на будинок загальною площею 65,2 кв. м з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, 24.10.2024 отримав рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій № 75726031. Вказане рішення мотивоване тим, що державним реєстратором було зроблено запит до КП «Шевченківське БТІ». В подальшому Департаментом реєстрації Харківської міської ради Харківської області отримано відповідь, що інформація в реєстрі (архівні дані) відсутня.

Також, від Куп`янської міської військової адміністрації отримано відповідь, що зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна розташовані на території Куп`янської громади є КП «Куп`янське БТІ». Через збройну агресію Російської Федерації будівля підприємства була зруйнована, а саме, бази даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше були знищені. У зв`язку з неможливістю отримати інформацію від КП «Куп`янське БТІ» та КП «Шевченківське БТІ», подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно позивачем.

Зокрема, під час розгляду заяви було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрації до 2013 року стосовно реєстрації речових прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. В результаті цього встановлено, що інформація про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 та документи додані до заяви, враховуючи отриману інформацію, державним реєстратором було встановлено наявність підстав для відмови в проведенні державної реєстрації права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що подані документи не дали змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та обтяження.

Позивач зауважує, що через військову агресію Російської Федерації, введення режиму воєнного стану, активну фазу бойових дій на території України оригінал правовстановлюючого документа на вказане нерухоме майно було втрачено.

Таким чином, на теперішній час він позбавлений можливості зареєструвати право власності на належний йому будинок, що суттєво порушує його права та позбавляє можливості отримати компенсацію за пошкоджене/зруйноване житло.

Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 330, 388 та 392 Цивільного кодексу України, позивач просить визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 65,20 кв. м, житловою площею 25,6 кв. м з надвірними будівлями та спорудами.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 січня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні на 06 лютого 2025 року.

27 січня 2025 року на офіційну електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява, у якій начальник Куп`янської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області зазначив, що у зв`язку із воєнним станом у країні та існуванням небезпеки для життя та здоров`я людей просить розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами згідно з вимогами чинного законодавства; судові витрати, пов`язані із розглядом справи, просить покласти на позивача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області, у підготовче судове засідання не з`явився. Про дату та час проведення підготовчого судового засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, була повідомлена належним чином, заяв/клопотань від неї до суду не надходило.

Ураховуючи, що сторони та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вперше викликались у судове засідання, керуючись принципами забезпечення доступу сторін та учасників справи до правосуддя, рівності сторін у процесі, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року було відкладено судове засідання у підготовчому провадженні на 19 березня 2025 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 травня 2025 року.

У судове засідання із розгляду цивільної справи по суті 26 травня 2025 року представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не з`явились, були повідомлені належним чином, заяв/клопотань до суду від них не надходило. Ураховуючи думку позивача стосовно можливості розгляду справи за таким складом учасників цивільного провадження, наявність заяви відповідача про проведення судового розгляду без його участі, належного повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про дату та час кожного судового засідання та відсутності заяв/клопотань від неї, суд уважав за можливе проводити розгляд справи по суті за участю у судовому засіданні тільки позивача.

Після оголошення позовної заяви та надання ОСОБА_1 пояснень по суті позовних вимог у судовому засіданні було оголошено перерву до 30 липня 2025 року.

23 червня 2025 року через канцелярію позивач надав суду копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яку просив додати до матеріалів справи.

У судове засідання 30 липня 2025 року представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, також не з`явились, про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином, заяв/клопотань від них до суду не надходило.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_5, виданого 07 травня 1997 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Кругляківської сільської ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області 10 квітня 1993 року по р. № 24, спадкоємцем майна громадянки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_2 .

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці Кругляківської сільської ради.

На вказаній земельній ділянці розташований один шлаколитий жилий будинок жилою площею 25,6 кв. м, який в плані земельної ділянки позначений літерою «А», при якому є такі надвірні будівлі та служби: три сараї - літ. «Г.Е.Ж», кухня - літ. «Б», льох - літ. «В», вбиральня - літ. «Д», огорожа - № І-З, споруда - № 4.

На зворотній стороні свідоцтва про право на спадщину за заповітом наявний штамп за підписом посадової особи та накладенням печатки, в межах якого зазначена наступна інформація: «Указанный в этом документе жилой дом (домовладение) в цілому зарегистрирован (о) в Куп`янському межгородском бюро технической инвентаризации на праве личной собственности за гр. ОСОБА_1 . Записан (0) в реестровую книгу №27 за реестровым №3899. «19» травня 1997 г.»

Суд зазначає, що у судовому засіданні було досліджено оригінал зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_5, виданого 07 травня 1997 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, який позивач надав суду у судовому засіданні.

З технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду № 27/3899 убачається, що власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зазначена « ОСОБА_4 (доля - целое)», згодом власником замість « ОСОБА_4 » був зазначений ОСОБА_1 . Паспорт складено 29 серпня 1991 року начальником Куп`янського міжміського бюро технічної інвентаризації, про що свідчить підпис уповноваженої особи та печатка підприємства.

З рішення № 75726031 про відмову в проведенні реєстраційних дій від 24 жовтня 2024 року убачається, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Вєлієвою Анастасією Олексіївною, розглянувши заяву від 22 жовтня 2024 року за реєстраційним номером 63581614 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій - подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Заява № 63581614 подана щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду заяви було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року стосовно реєстрації речових прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. В результаті цього встановлено, що інформація про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня.

У зв`язку з чим було направлено запит до КП «Шевченківське БТІ».

Департаментом реєстрації Харківської міської ради було отримано відповідь КП «Шевченківське БТІ» № 4690, відповідно до якої, згідно із даними реєстрових книг Бюро щодо зазначеного нерухомого майна наявна наступна інформація: архівні дані відсутні.

Також наявна відповідь Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області № 1444 від 14 червня 2023 року, відповідно до якої через збройну агресію Російської Федерації будівля Комунального підприємства «Куп`янське бюро технічної інвентаризації», яке знаходилось за адресою: площа Центральна, місто Куп`янськ Харківської області, була зруйнована, а саме, комунальне підприємство (база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше) знищені.

Розглянувши у сукупності заяву, подані документи, відомості реєстрів, проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за дресою: АДРЕСА_1 - неможливо.

Ураховуючи викладене, керуючись пунктами 4, 5 та 8 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, із змінами та доповненнями, державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області було відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою.

Зазначено, що це рішення може бути оскаржено відповідно до законодавства до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вулиця Герасима Кондратьєва, будинок 28, місто Суми Сумської області, 40003, протягом двох місяців або до Харківського окружного адміністративного суду, майдан Свободи, будинок 6, місто Харків Харківської області, 61022, протягом шестимісячного строку з дня, коли особа дізналась чи могла дізнатись про порушення своїх прав.

Отже, відповідно до встановлених у судовому засіданні обставин справи, що підтверджуються зазначеними вище доказами, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 , як особою, яка мала намір зареєструвати своє право власності на житловий будинок у визначений законом спосіб, та Департаментом реєстрації Харківської міської ради Харківської області, посадова особа якого відмовила позивачу у реєстрації права власності на нерухоме майно.

При наданні пояснень позивач ОСОБА_1 не міг зазначити суду яким саме чином порушено його право відповідачем, саме Куп`янською міською військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні при наданні пояснень зазначила, зокрема, що право позивача порушено шляхом його невизнання державою.

На уточнююче запитання суду про те ким саме, порушено право позивача та яким чином порушено право позивача відповідачем - Куп`янською міською військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області - представник позивача зазначила, що право власності ОСОБА_1 не визнається державою, а відповідач порушив право позивача тим, що БТІ не може надати інформацію про реєстрацію права власності, отже, ніяким іншим чином, як зверненням до місцевого загального суду, позивач не може захистити своє права власності.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як убачається з матеріалів справи свідоцтво про право на спадщину за законом, оригінал якого наявний у позивача та був досліджений у судовому засіданні, було оформлено та отримано ОСОБА_1 07 травня 1997 року, тобто, до введення в дію Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 86 Цивільного кодексу Української РСР, у редакції від 27.12.1996, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини

щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна,

колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до статті 560 Цивільного кодексу Української РСР, у редакції від 27.12.1996, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в

державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про власність», у редакції від 11.04.1995, право власності-це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава

забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з

іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Власність в Україні існує в різних формах. Україна створює рівні умови для розвитку всіх форм власності та їх захисту.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про власність», у редакції від 11.04.1995, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

До набрання чинності 03 серпня 2004 року Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалася комунальними підприємствами «Бюро технічної інвентаризації» територіальних громад за місцем розташування такого майна відповідно до "Порядку державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 1993 року № 472.

Як убачається із оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_5, виданого 07 травня 1997 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Кругляківської сільської ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області 10 квітня 1993 року по р. № 24, який було досліджено судом у судовому засіданні, житловий будинок було зареєстровано в Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації 19 травня 1997 року в реєстрову книгу №27 за реєстровим № 3899, про що свідчить відповідна позначка (штамп) бюро технічної інвентаризації на зворотній сторінці документу.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Право на застосування певного способу захисту порушеного права існує у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Захист порушених цивільних прав та інтересів є елементом механізму правового регулювання цивільних відносин, саме тих, у яких й відбулося порушення зазначених прав або інтересів особи. Такий захист цивільних прав та інтересів їх учасників є необов`язковим (факультативним) у структурі такого механізму, оскільки він з`являється лише за необхідності вирівнювання викривленого розвитку правового регулювання цивільних відносин з метою приведення їх у певний стан - відповідно до умов договору або положень законодавства.

Згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як було вже зазначено судом, за ствердженнями позивача та його представника право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно не визнається державою, а відповідачем у справі залучено саме Куп`янську міську військову адміністрацію Куп`янського району Харківської області у зв`язку із неможливістю підтвердити бюро технічної інвентаризації інформацію, що необхідна для реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

На теперішній час відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно із пунктом 1) частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною 3 цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

За правилом абзацу четвертого частини п`ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав.

Частиною третьою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» врегульовано, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено умови для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

З матеріалів справи убачається, що право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується оригіналом свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_5, виданим 07 травня 1997 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Кругляківської сільської ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області 10 квітня 1993 року по р. № 24, який отримано ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та є правовстановлюючим документом.

Отже, відповідно до прямого припису частини першої статті 27 та змісту частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно за заявою ОСОБА_1 підлягало державній реєстрації за наявними у заявника документами.

Одночасно суд зазначає, що як загальний місцевий не вправі давати оцінку правомірності/неправомірності, протиправності дій суб`єкта владних повноважень щодо відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 520/13190/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла таких висновків: до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа убачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17).

Верховним Судом вже розглядались справи в яких поставало питання юрисдикції спорів, предметом оскарження в яких були рішення державного реєстратора щодо вчинення/відмови у вчиненні реєстраційних дій.

Так, у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «… у даному випадку підставою для відмови зазначено пункт 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV. Це свідчить про наявність спору між заявником, що звернувся із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, та державним реєстратором, який вчиняє такі дії».

Велика Палата Верховного Суду вважає, що у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

У постанові від 18.12.2019 у справі № 922/3659/18 Верховний Суд дійшов висновку, що предметом перевірки в цій справі є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем. Таким чином з огляду на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у цій справі, спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень. За таких обставин цей спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Як було вже зазначено судом, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 , як особою, яка мала намір зареєструвати своє право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та службами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у визначений законом спосіб, та Департаментом реєстрації Харківської міської ради Харківської області, посадова особа якого відмовила позивачу у реєстрації права власності на нерухоме майно.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту порушення права власності позивача саме Куп`янською міською військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про дії/бездіяльність Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, які були б спрямовані на оспорювання чи невизнання права власності позивача на нерухоме майно.

Із змісту клопотання, що надане суду від Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, убачається, що правова позиція відповідача у даній справі не визначена та зводиться до прохання суду розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, позивач не ставить під сумнів майнові права інших осіб. Відсутня інша сторона, що претендує на той самий об`єкт, з якою у позивача є спір. Спірні правовідносини виникли саме між позивачем та державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Вказане свідчить про те, предмет спірних правовідносин не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки по суті виник за участю державного реєстратора прав на нерухоме майно, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції. Предметом перевірки у справі повинна бути правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в державній реєстрації прав та внесення відповідних записів до державного реєстру прав.

Відповідно до частини другої статті 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Згідно із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21 визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 вказано, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача, як зауважив Верховний Суд у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20.

Якщо позов пред`явлено до неналежного відповідача та відсутні підстави, визначені процесуальним законом, для його заміни, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення саме Куп`янською міською військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області його права власності на нерухоме майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, сплачені позивачем судові витрати у розмірі судового збору 1211,20 гривень, залишаються за ним.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 65,20 кв. м, житловою площею 25,6 кв. м з надвірними будівлями та спорудами - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 серпня 2025 року.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ; номер телефона: НОМЕР_2 , email: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник позивача: Калмикова Оксана Олександрівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5593 від 28 серпня 2019 року, місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Куп`янська міська військова адміністрація Куп`янського району Харківської області, , місцезнаходження: проспект Конституції, будинок 3, місто Куп`янськ Харківської області, 63701; номер телефона: +31, email: .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, , місцезнаходження: майдан Павлівський, будинок 4, місто Харків Харківської області, 61003; номери телефонів: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; email: .

Суддя О. В. Іщенко