Справа №295/859/23
УХВАЛА

про відмову у прийняті заяви до провадження

08.08.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про прийняття до провадження заяви ОСОБА_1 про зупинення звернення стягнення на нерухоме майно у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в цивільній справі №295/859/23, в якій просить зупинити звернення стягнення на належне йому майно до закінчення перегляду в касаційному порядку постанови Житомирського апеляційного суду від 24.03.2025 у справі №295/5712/24.

Заявник вказує, що відповідно до ухвали суду від 08.04.2025 задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Дідківського А.С., звернуто стягнення на нерухоме майно, яке йому належить, а саме на: земельну ділянку кадастровий номер: :04:000:0200; опис об`єкта: площа (га): 0.2555, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; адреса: Житомирська область, Черняхівський район, сільська рада Видиборська; земельну ділянку кадастровий номер: :04:000:0108; 256; тип об`єкта: опис об`єкта: площа (га): 1.9621, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; реєстраційний/кадастровий номер :04:000:0108; місцезнаходження: Житомирська область, Черняхівський район, сільська рада Видиборська; житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості: так; опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 65.3, житлова площа (кв.м): 39.3, матеріали стін: дерево; адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний/кадастровий номер :13:002:0002; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер: :13:002:0002; опис об`єкта: площа (га): 0.25, АДРЕСА_1 ; реєстраційний/кадастровий номер :13:002:0002, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали про звернення стягнення на майно боржника від 08.04.2025 приватним виконавцем здійснюються публічні заходи з реалізації вказаного майна шляхом призначення електронних торгів, черговий аукціон призначений на 18.08.2025.

Заявник зауважує, що підставою для постановлення ухвали про звернення стягнення на майно боржника є постанова Житомирського апеляційного суду від 24.03.2025 у справі №295/5712/24, згідно з якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 , визнані недійсними договори дарування вказаного вище нерухомого майна, згідно з якими ОСОБА_1 відчужив належне йому майно на користь іншої особи.

ОСОБА_1 зазначає, що постанова Житомирського апеляційного суду від 24.03.2025 оскаржена в касаційному порядку, її дія зупинена на підставі ухвали Верховного Суду від 15.07.2025.

Заявник вказує, що він звернувся до приватного виконавця з вимогою зупинити заходи з відчуження майна до закінчення перегляду в касаційному порядку постанови Житомирського апеляційного суду від 24.03.2025 у справі №295/5712/24, проте приватний виконавець Дідківський П.О. продовжує вчиняти публічні заходи щодо реалізації майна, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про зупинення звернення приватним виконавцем стягнення на нерухоме майно.

Вирішуючи питання про прийняття заяви до провадження суддею встановлено таке.

Судом встановлено, що згідно з заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.07.2023 у справі № 295/859/23 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди,в розмірі 382535,61 грн 61 коп, 10000 грн моральної шкоди, 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3925,36 грн судового збору.

Заочне рішення суду набрало законної сили, був виданий виконавчий лист.

Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.12.2024 залишено без задоволення заяву, подану 03.07.2024 представником ОСОБА_1 - адвокатом Яремчуком Олегом Васильовичем, про перегляд заочного рішення, ухваленого Богунським районним судом м. Житомира 13.07.2023.

Згідно з постановою Житомирського апеляційного суду від 13.02.2025 за результатом апеляційного перегляду відмовлено в задоволенні апеляційної скарги відповідача, залишено без змін заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13.07.2023 про стягнення збитків.

На підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 24.03.2025 у справі №295/5712/24 задоволені позовні вимоги у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожа В.В., про визнання недійсним правочину та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :13:002:0002, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташованого на ній житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 26.04.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Доброльожею В.В., зареєстрований в реєстрі за №964; визнано недійсним договір дарування земельних ділянок загальною площею 2,2176 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у тому числі, площею 1,9621 га кадастровий номер :04:000:0108, та площею 0,2555 га кадастровий номер :04:000:0200, розташованих на території Видиборівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, укладений 07.08.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Доброльожею В.В., зареєстрований в реєстрі за №2165, а також скасовані рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Доброльожи В.В. про державну реєстрацію прав та обтяжень на вказане майно. Вказані договори були визнані недійсними з підстав їх фраудаторності, тобто судом встановлено, що вони були укладені ОСОБА_5 з метою ухилитися від виконання судового рішення про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 15.07.2025 частково задоволено клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 24.03.2025 №295/5712/24; зупинено дію постанови Житомирського апеляційного суду від 24.03.2025 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2025 задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Дідківського А.С. у справі №295/859/23 про звернення стягнення на нерухоме майно, звернуто стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на: земельну ділянку кадастровий номер: :04:000:0200; опис об`єкта: площа (га): 0.2555, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; адреса: Житомирська область, Черняхівський район, сільська рада Видиборська; земельну ділянку кадастровий номер: :04:000:0108; 256; тип об`єкта: опис об`єкта: площа (га): 1.9621, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; реєстраційний/кадастровий номер :04:000:0108; місцезнаходження: Житомирська область, Черняхівський район, сільська рада Видиборська; житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості: так; опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 65.3, житлова площа (кв.м): 39.3, матеріали стін: дерево; адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний/кадастровий номер :13:002:0002; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер: :13:002:0002; опис об`єкта: площа (га): 0.25, АДРЕСА_1 ; реєстраційний/кадастровий номер :13:002:0002, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Звертаючись із заявою у справі № 295/859/23 ОСОБА_1 просить зупинити звернення стягнення на нерухоме майно, яке звернуто на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2025 у цій справі, яке відбувається на стадії виконання заочного рішення від 13.07.2023, до перегляду у касаційному порядку постанови Житомирського апеляційного суду від 24.03.2025 у справі № 295/5712/24, тобто ухваленої в іншій справі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України визначений перелік процесуальних питань, які розглядаються та вирішуються судом, які пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), на стадії виконання судового рішення, серед яких питання про: звернення судових рішень до виконання; виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; затвердження мирової угод в процесі виконання; відстрочку або розстрочку виконання, зміну способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення (виключна компетенція суду касаційної інстанції); тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу; оголошення розшуку боржника або дитини, привід боржника; вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи; звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому порядку; тимчасове обмеження у прав і виїзду за межу України; заміна сторони виконавчого провадження; визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; поворот виконання рішення, постанови; особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.

Статею 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Отже, з наведених вище норм ЦПК України вбачається, що в них не передбачено звернення до суду першої інстанції з клопотанням про зупинення звернення стягнення на нерухоме майно, яке проводиться виконавцем на стадії виконання судового рішення, а виходячи зі змісту ст. 19 Конституції України, як норми прямої дії, суд може діяти лише в межах повновжень і у спосіб, який встановлений законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності.

Аналіз рішень ЄСПЛ засвідчує, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя; право на виконання судового рішення складова права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції; виконання судового рішення як завершальна стадія судового процесу за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Вказаною нормою визначено перелік підстав для зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем.

За змістом вимог статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», зупинення вчинення виконавчих дій є виключним правом державного (або приватного) виконавця.

Нормою ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки зупинення виконавчого провадження виконавцем.

Разом з тим, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа може застосовуватись судами лише, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, системний та логічний аналіз норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження», свідчить про те, що зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку має право суд касаційної інстанції, а зупинення проведення виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження є виключним правом державного виконавця. Суд не може підміняти повноваження державного виконавця, а лише здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 2-9/11.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Peretyaka AndSheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви №17160/06 та № 35548/06, §33).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі №333/6816/17 зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. […] Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 06.02.2019 року в справі №522/12901/17 зроблений висновок, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Отже, беручи до уваги те, що суд першої інстанції не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати питання про зупинення звернення стягнення на нерухоме майно у виконавчому провадженні в порядку вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) згідно з розділом VI ЦПК України, а відтак суд дійшов висновку, що заява про зупинення звернення стягнення на нерухоме майно не підлягає розгляду судом, а відтак суд відмовляє у відкритті та прийнятті до провадження за такою заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 186, 353, 354, розділ VI ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті та прийнятті до провадження заяви ОСОБА_1 про зупинення звернення стягнення на нерухоме майно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно в моменту її складення.

Суддя О.В. Стрілецька