Справа № 333/4200/25
Провадження №2/333/3110/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,

представника позивача Молоткової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Запорізької міської ради (юридична адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206, ) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2025 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

30.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріусу від 12.05.2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що був пропущений 6-ти місячний строк на прийняття спадщини.

Вказаний строк ОСОБА_1 пропустила у зв`язку з широкомасштабною військовою агресією російської федерації проти України, яка створила реальну загрозу життю та здоров`ю громадян, у тому числі й позивачки, яка проживає в місті Києві та є пенсіонеркою за віком. Велика відстань між місцем її проживання та місцем відкриття спадщини м. Запоріжжя, а також постійні ракетні обстріли з боку ворога, страх за власне життя все це істотно перешкоджало їй здійснити передбачені законом дії для прийняття спадщини. Крім того, у листопаді 2024 року ОСОБА_1 прибула до міста Запоріжжя, однак у зв`язку з пережитим сильним душевним потрясінням через втрату близької людини, загостренням психоемоційного стану, спричиненого військовими діями, вона була госпіталізована, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №22768. Також позивачка вважала, що на час дії воєнного стану строки для прийняття спадщини зупиняються, і після його завершення вона зможе реалізувати своє право на спадщину, так як є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. надати на адресу суду належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №61 за 2025 рік, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

29.05.2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса Масловець Л.С. надійшла належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №61/2025.

03.06.2025 року до суду від представника Запорізької міської ради Мірошниченко О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що впродовж 2022 року справді існували певні обмеження у роботі нотаріальних установ, а також тимчасовий доступ до державних реєстрів був ускладнений. Проте, починаючи з початку 2023 року, нотаріуси та реєстри працювали у звичайному режимі, й обмеження у спадкоємців щодо подання заяв про прийняття спадщини відсутні. Запорізька міська рада вважає, що посилання позивачки на запровадження воєнного стану в Україні не є достатньою та поважною підставою для поновлення строку прийняття спадщини, оскільки смерть спадкодавця ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент, коли всі відповідні установи вже працювали без обмежень, і позивачка мала реальну можливість звернутися до нотаріуса.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, при вирішенні питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини суд повинен встановити наявність поважних причин пропуску цього строку. При цьому юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, похилий вік, непрацездатність, відсутність коштів, несприятливі погодні умови тощо, не визнаються судами як поважні причини.

Представник відповідача також зазначила, що разі доведення позивачкою наявності дійсних перешкод для звернення до нотаріуса у передбачений законом шестимісячний строк, Запорізька міська рада залишає вирішення спору на розсуд суду та просить винести законне і обґрунтоване рішення відповідно до чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримала позовну заяву, з підстав, наведених у ній, та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у відзиві на позовну заяву просила розглянути справу без участі представника Запорізької міської ради.

Вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 23.09.2024 року, актовий запис №2489.

30.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 . На підставі вказаної заяви було заведено спадкову справу №61/2025.

Заповіту ОСОБА_3 не залишив.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 09.04.1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

За відомостями Департаменту адміністративних послуг №06.4-06/02/11153 від 02.05.2025 року, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 27.12.2012 року по 23.09.2024 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні.

ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 19.10.1962 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 24.07.1985 року.

Заяви від інших осіб про прийняття спадщини або відмову від спадщини у вказаній спадковій справі відсутні.

Постановою приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. від 12.05.2025 року № 276/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщини за законом через пропуск ОСОБА_1 строку на прийняття спадщини.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №22768 від 15.11.2024 року, ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні у ТОВ «Багатопрофільна Клініка Святого Миколая» з 14.11.2024 року по 15.11.2024 року у зв`язку з проведенням операції; працездатність не відновлена, потребує подальшого амбулаторного лікування у ортопеда-травмотолога.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1,3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).

У лютому 2022 року запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Так, згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У подальшому, до п. 3 вказаної постанови були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 року №719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11.07.2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09.05.2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 виключено. Зміни набрали чинності 18.06.2023 року.

Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте, в законі вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті).

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270,1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).

Підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України незалежно від місця відкриття спадщини.

В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу.

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18).

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення ч. 3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16.03.2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17.03.2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

В даному випадку спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно шестимісячний строк на прийняття спадщини після його смерті сплив 22.03.2025 року, а тому позивачка мала довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення нею дій щодо прийняття спадщини.

Матеріали справи свідчать про те, що із заявою про прийняття спадщини за законом ОСОБА_1 звернулася 30.04.2025 року. Заяви від інших осіб про прийняття спадщини або відмову від спадщини у спадковій справі відсутні.

Відтак, пропуск строку складає 1 (один) місяць 8 днів, що на думку суду є незначним.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалася на велику відстань між місцем її проживання та місцем відкриття спадщини, сильні душевні потрясіння через втрату близької людини, загострення психоемоційного стану, спричиненого військовими діями, та перебування на стаціонарному лікуванні. Також позивачка вважала, що на час дії воєнного стану строки для прийняття спадщини зупиняються, і після його завершення вона зможе реалізувати своє право на спадщину, так як є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 16.11.2023 року у справі № 523/4713/19 (провадження № 61-10052св23).

Враховуючи, що позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні протягом двох днів за чотири місяці до закінчення строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, на думку суду, зазначений факт сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних та непереборних перешкод, які унеможливлювали подання такої заяви у встановлений законом строк. Короткострокове стаціонарне лікування, що не супроводжувалося тривалою втратою дієздатності чи тяжкими наслідками для здоров`я, не може визнаватися достатньо поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, особливо з урахуванням значного часу, що залишався після виписки для реалізації відповідного права.

Відстань між місцем її проживання та місцем відкриття спадщини в даній справі також не є поважною причиною для пропуску строку для прийняття спадщини.

Так, згідно з пп. 2.1 п. 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції станом на день відкриття спадщини та звернення позивачки до приватного нотаріусу), спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна: про прийняття спадщини; про відмову від прийняття спадщини; про видачу свідоцтва про право на спадщину; спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя); про вжиття заходів до охорони спадкового майна; претензії кредиторів.

Таким чином, законодавством прямо передбачено можливість подання відповідної заяви не лише особисто, а й поштою, що спростовує доводи позивачки про неможливість звернення до нотаріуса через територіальну віддаленість або обмеження у пересуванні.

Водночас, як зазначено у пункті 186 рішення ЄСПЛ у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний Союз» проти України» (заява № 10640/05, п. 186) принцип законності передбачає, що чинні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні (рішення у справі «Беєлер проти Італії» [BП] (Beyeler v. ltaly), заява № 33202/96, пункти 109, 110). Аналогічно національне законодавство має надавати засіб юридичного захисту від свавільного втручання державних органів влади у права, захищені Конвенцією (рішення у справі «Хасан і Чауш проти Болгарії» [BП] (Hasan and Chaush v. Bulgaria), заява № 30985/96, п. 84).

Сформована практика ЄСПЛ у повній мірі узгоджується із такими рішеннями Конституційного Суду України № 15/04, 2/05, 5/05, 17/10, 23/10, 16/11, 20/11, 3/12, 1/15, 2/17, 3/17, 1/18, 5/18, 7/18, 10/18, 3(І)/19, 3/19, 6/19, 1-p/20, 7-p/20, 5-p(ІІ)/20 13-р/20, 1-p(ІІ)/21, 2-p(ІІ)/21, 1-p/21, 4-p(ІІ)21,1-p(ІІ)2022, 3-p(ІІ)2022, 1-р2022, 9-p(11)/2022,4-p/2022, 1-р/2023, 1-p(ІІ)/2023, 2-p(ІІ)/2023, 3-р(ІІ)/2023, 4-p(ІІ)/2023, відповідно до яких Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

У справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Дійсно, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вказана вище норма постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить вимогам ЦК України. Однак позивачка, керуючись нею та розраховуючи на чітке і передбачуване її застосування, добросовісно помилялась щодо тривалості строку на прийняття спадщини.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, норми матеріального права, а також незначний проміжок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (трохи більше місяця), суд дійшов до висновку, що доводи ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_3 , з приводу пропущення нею строку для прийняття спадщини, а саме: неодноразова зміна законодавства стосовно прийняття спадщини в період дії воєнного стану, обмеженість можливості отримувати оперативну інформацію щодо зміни порядку вчинення нотаріальних дій та обчислення строків в умовах воєнного стану є поважними.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01.06. 2020 року у справі № 185/777/17.

.

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів суд дійшов до висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , терміном у три місяці.

Керуючись статтями: 4, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Запорізької міської ради (юридична адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206, код ЄДРПОУ: 04053915) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , впродовж 3 (трьох) місяців з дня набрання цього рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.08.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод