Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за уточненою заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бучак Д.М., заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бучак Д.М., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із уточненою заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території своєї матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України - в АДРЕСА_1 .

Факт смерті матері ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.04.2025 року.

Про те, що померла мати заявниці їй в телефонному режимі повідомила рідна сестра ОСОБА_3 , яка фактично проживала з мамою за адресою АДРЕСА_1 та бачила факт її смерті, здійснювала її поховання. Також вона переслала мобільним зв`язком свідоцтво про смерть та попросила провести державну реєстрацію смерті мами на території України, оскільки територія на якій вона померла є тимчасово окупованою.

Місто Маріуполь є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, згідно з Наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 року № 376.

Згідно копії свідоцтва про народження від 18.08.1962 року серія НОМЕР_2 (копія додається до заяви) підтверджується факт народження заявниці ОСОБА_1 та зазначено, що ОСОБА_2 є її мати.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 виданого 16.07.1998 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради (копія додається) підтверджується факт одруження, а саме вказано, що прізвище після одруження в заявниці змінилося з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 .

Оформити належним чином факт смерті та отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України.

З огляду на те, що документи, які свідчать про смерть матері, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» також не можливо.

Заявниця звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про проведення державної реєстрації смерті матері, однак їй надали письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті матері - ОСОБА_2 , та роз`яснили, що до заяви не додано встановлений чинним законодавством України документ, який є підставою для державної реєстрації смерті (вказано, що додане до заяви свідоцтво про смерть НОМЕР_1 не є документом, який є підставою для реєстрації смерті відповідно до чинного законодавства України).

Таким чином, на даний час ОСОБА_1 позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті своєї матері. Територія на якій вона померла є тимчасово окупованою.

На час смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Документ що свідчить про смерть ОСОБА_2 , є свідоцтво про смерть на окупованій території (свидетельство о смерти от 28 апреля 2025 г. Место выдачи 993000 Мариупольский городской отдел записи актов гражданского состояния Управления ЗАГС донецкой народной республики).

Встановлення факту смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно для подальшої реєстрації факту смерті померлої особи в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть згідно чинного законодавства України.

Оскільки видане Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 не є документом встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України, у заявниці виникла необхідність звернутися до суду.

У зв`язку з вищенаведеним, заявниця просить встановити юридичний факт, а саме: факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Проскурівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області, яка проживала по АДРЕСА_1 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Маріуполь, Донецької області, Україна.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Бучак Д.М. надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги уточненої заяви підтримала в повному обсязі.

Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є рідною матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 , серії серія НОМЕР_2 від 18.08.1962 року.

Встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.04.2025 року встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак вказаний документ на підтвердження факту смерті ОСОБА_7 , був виданий органом, який на момент видачі знаходився на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

3 24.02.2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, термін якого продовжено.

Відповідно до ст.12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Як визначено ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч.3 ст.42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що ОСОБА_1 як донька особи, щодо якої вирішується питання про встановлення юридичного факту (факту смерті), має право на звернення до суду з такою заявою.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній ЗСУ, де ведуться бойові дії, документів, що підтверджують факт смерті за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об`єктивних причин.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (факту смерті), підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи те, що військова агресія рф проти України розпочалася 24.02.2022 року, наразі чинним законодавством України не встановлений порядок набрання рішенням у справах про встановлення факту смерті на території, на якій ведуться бойові дії законної сили, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та відповідно до ч. 4 ст.317 ЦПК України визначити, що рішення про встановлення факту смерті особи на території, де ведуться бойові дії, підлягає до негайного виконання.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті особи, суд приходить до висновку, що заявниця обґрунтовано звернулася до суду з метою встановлення юридичного факту, а тому дана заява підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4,10,13,76-81,89,211,263-265,293-294,315-317,354,430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Уточнену заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бучак Д.М. - задоволити.

Встановити юридичний факт, а саме: факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Проскурівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області, яка проживала по АДРЕСА_1 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Маріуполь, Донецької області, Україна.

У відповідності до частини четвертої статті 317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Повний текст рішення суду складено 15.08.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк