Провадження 2-о/127/421/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Левченко А.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України.

Заява обґрунтована тим, що заявниця звертається в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , які є внуками ОСОБА_4 , померлої на окупованій території ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через те, що смерть відбулась на окупованій території, отримати свідоцтво про смерть та звернутись до пенсійного фонду щодо припинення нарахування пенсії є неможливим інакше як через суд.

У судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Просила задовольнити заяву із мотивів, викладених у ній. Пояснила, шо окрім неї звернутись до суду із цим питанням немає кому, оскільки її колишній чоловік, син померлої, рахується таким, що зник безвісти, а інший рідний син померлої перебуває на окупованій території.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи судом була повідомлена належним чином. Заяв та клопотань від заінтересованої особи на адресу суду не надходило.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 317 ЦПК України, згідно якої справи про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.01.2009 батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 17.01.2013 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 09.11.2004 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 20.03.1982 заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 та мала прізвище « ОСОБА_6 ».

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 уклали шлюб 04.09.2004. Після одруження заявниця змінила прізвище на « ОСОБА_8 », вказане підтверджується копією свідоцтва про одруження від 04.09.2004.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_5 від 07.12.1977 матір`ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 була ОСОБА_4 .

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 23.05.2014 у справі №663/1033/14-ц шлюб між заявницею та ОСОБА_5 розірвано. Після розірвання шлюбу заявниця прізвище не змінювала.

Відповідно до сповіщення №530 від 25.08.2023 ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зник безвісти 26.07.2023, внаслідок бойових дій на березі Берхівського водосховища, Бахмутського району, Донецької області. Сповіщення адресовано ОСОБА_4 .

Аналогічного змісту сповіщення отримала ОСОБА_3 за №637 від 22.08.2023.

Згідно із витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №52 від 09.11.2023 підтверджено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зник на території бойових дій.

До матеріалів справи заявниця також додала копію військового посвідчення ОСОБА_5 та копію його паспорту.

Листом №1164-28.21-24 від 30.07.2025 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Скадовську.

Судом досліджено додані заявницею фотознімки місця поховання померлої із написом імені та дати смерті.

До матеріалів заяви додано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 та довідку про її смерть, що видані ІНФОРМАЦІЯ_10 окупаційною владою російської федерації.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, зазначене свідоцтво не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене, враховуючи сукупність наданих доказів, суд вважає факт смерті ОСОБА_4 встановленим.

Керуючись ст. 81, 263, 264, 265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Скадовським РВ УМВС України у Херсонській області 12.05.1996, місце народження с. Комунарівка (Радісне) Скадовського району Херсонської області), яка настала ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 14.08.2025.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) місцезнаходження: 21009, м. Вінниця, вул. Замостянська, 26а, .

Суддя В. В. Горбатюк