Дата документу 11.08.2025Справа № 554/3304/25
Провадження № 2/554/2617/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Черняєвої Т.М.,

за участі секретаря Звігольська О.Ю.

представника позивача адвоката Різник Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

12 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, у якому прохав стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошового боргу у розмірі 2388750,00 грн. за договором позики від 03.05.2024 року та судові витрати на правничу допомогу у сумі 12000 грн.

В обгрунтування позову зазначає про те, що 03 травня 2024 року ОСОБА_1 передав в борг кошти у сумі 15100 дол. США своєму знайомому ОСОБА_2 , який знав про наявність у позивача вказаної суми. Кошти були надані позивачем на прохання відповідача, про що останній надав ОСОБА_1 власноруч написану розписку, яка є простою письмовою формою договору позики.

Згідно тексту вказаної розписки ОСОБА_2 підтвердив, що він взяв у борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 15100 дол. США зі строком повернення 03.06.2024 року, а у випадках, якщо в зазначеному вище договорі від 03.05.2024 р. зобов`язується сплачувати пеню у розмірі 1% від загальної суми позики за кожен день прострочення платежу. Про факт підтвердження його намірів свідчить поставлений ним власний підпис та дату фактичного отримання коштів - 03.05.2025 року.

Через кілька місяців після спливу кінцевої дати повернення коштів, позивач нагадав відповідачу про його заборгованість і про той факт, що вже утворилася сума пені за прострочення повернення суми позики. Проте відповідач повідомив, що він все поверне, але не раніше ніж через місяць, бо на той момент у нього не було можливості повернути борг.

У вересні 2024 року позивач знову звернувся до відповідача з вимогою повернути борг, але останній знову повідомив, що все поверне, але не вказав термін повернення.

Згодом, в жовтні та листопаді 2024 року позивач знову звернувся до відповідача із вимогою повернути борг за договором позики, але останній не дав конкретної відповіді коли поверне суму заборгованості за договором позики від 03.05.2024 р.

У січні 2025 року позивач ще раз звернувся до відповідача із вимогою повернути наявний борг, проте жодних дій з боку відповідача, спрямованих на погашення заборгованості ОСОБА_2 вчинено не було.

Враховуючи те, що після визначення дати повернення боргу, а саме 03.06.2024 р. пройшло більше дев`яти місяців, та протягом зазначеного строку відповідач не вчинив дій, спрямованих на повернення боргу, що порушує права позивача, вказана обставина стала підставою звернення до суду із даним позовом.

16 квітня 2025 року по справі відкрито позовне провадження.

03 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Різник Л.В. підтримала позов та прохала його задовольнити, надала суду оригінал розписки.

Позивач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, суд про причину своєї неявки не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався. Про дату та час слухання справи повідомлений належним чином.

Оскільки відповідач неодноразово не з`являється на судові засідання, поважності причин своєї неявки до суду не надає, відзив не направляє, за таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 03 травня 2024 року ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_2 кошти у сумі 15100 дол. США.

На підтвердження передачі позивачем та отримання відповідачем вказаної суми коштів, ОСОБА_2 власноручно було написано розписку від 03 травня 2024 року, яка підписана сторонами та оригінал якої міститься у матеріалах справи.

Згідно п. 1 розписки ОСОБА_2 зобов`язується повернути позику у розмірі 15100,00 дол.США( п`ятнадцять тисяч сто доларів США) не пізніше 03.06.20254 року включно, шляхом готівкового розрахунку в доларах.

Згідно п. 3 розписки у випадку, якщо ОСОБА_2 ( позичальник) не виконає зобов`язань щодо повернення позики на умовах та в строк визначений вище,-зобов`язується сплатити пеню, у розмірі 1% від загальної суми позики, за кожен день прострочення платежу.

Після спливу строку повернення боргу, відповідач не повернув позивачу суму боргу за розпискою.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою повернути наявний борг, проте такі вимоги залишені без реагування з боку останнього, кошти позивачу до цього часу так і не повернуті.

Відповідач взяв на себе зобов`язання проте його так і не виконав перед позивачем.

Враховуючи те, що після визначення дати повернення боргу, а саме 03.06.2024 р. пройшло більше дев`яти місяців, та протягом зазначеного строку відповідач не вчинив дій, спрямованих на повернення боргу, вказані обставини порушують права позивача на повернення належної йому суми коштів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У матеріалах справи міститься оригінал розписки, який посвідчує передання відповідачу позивачем коштів у сумі 15100 дол. США.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Як вбачається із умов договорів позики від 03.05.2024 року, укладених між сторонами, факт одержання позики підтверджується розписками, власноручно написаними позичальником в момент передачі йому суми позики.

Текст розписки про отримання позики від 03.05.2024 р. містять інформацію про те, що позичальник отримала від ОСОБА_1 грошові кошти на підставі договорів позики від 03.05.2024 року в загальній сумі 15100 дол. США і зобов`язується повернути грошові кошти до 03.06.2024 року.

Таким чином, складена власноруч розписка підтверджує як факт укладення договорів позики та зміст умов цих договорів, так і факт отримання відповідачем від позивача грошової суми та обов`язок її повернути.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача.

Під час розгляду цієї справи, відповідач не надав належних доказів, які б підтверджували, що він не складав та не підписував розписку, датовані 03.05.2024 року.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, не передання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

Спростування факту отримання коштів від позивача відповідачем чи повернення такої суми позивачу відповідачем суду надано не було.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконано.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Доказів повернення боргу матеріали справи не містять.

Відповідач прострочив повернення коштів за договором від 03.05.2024 року на 434 дні. Тобто суму пені відповідача перед позивачем за договором від 03.05.2024 року складає 65534 долари США.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошового боргу у розмірі 15100 доларів США, суму пені 65534 долари США, а всього 80634 долари США за договором позики від 03.05.2024 року та витрати на правничу допомогу у сумі 12000 грн.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору внаслідок наявності у нього другої групи інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , судові витрати у вигляді судового бору підлягають стягненню із відповідача на користь держави у сумі 15 140 грн, у відповідності до вимоги п.п1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошового боргу у розмірі 15100 доларів США, суму пені 65534 долари США, а всього 80634 долари США за договором позики від 03.05.2024 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 12000 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави витрати щодо сплати судового збору у сумі 15 140 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інші учасники справи, а також відповідачі у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18.08.2025 року.

Сторони у справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Різник Лариса Вячеславівна, адреса: АДРЕСА_2 ,свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2409 від 23.10.2018 року;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Т.М.Черняєва