Справа № 347/588/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/1291/25
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Калинюка Романа Степановича на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2025 року, постановлену судом у складі головуючого судді Драча Д.С. у м.Косів, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

16 червня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Калинюк Р.С. звернувся до Косівського районного суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2015 року у справі №347/588/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; скасувати заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2015 року у цій справі. Посилався на те, що копію вказаного судового рішення відповідач ОСОБА_1 не отримувала, про його наявність дізналася лише після укладення договору про надання правничої допомоги (№02-06/04 від 02.06.2025 року а.с.184) та отримання інформації з Єдиного реєстру судових рішень.

Вказаним рішенням від 22.04.2015 року позов задоволено, а саме вирішено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 солідарно на користь позивача заборгованість згідно кредитного договору CVVWAK37540711 від 04.03.2008 року в розмірі 303 665,23 грн. та судовий збір у розмірі 3036,65 грн. В резолютивній частині рішення також зазначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Вказував про значущість перегляду цього рішення для відповідачки, оскільки з урахуванням дати звернення позивачем до суду у квітні 2015 року з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 року, не можливо однозначно стверджувати, що вимоги про солідарне стягнення з неї заборгованості як з поручителя є обґрунтованими, в задоволенні позовних вимог до поручителя могло б бути відмовлено.

Ухвалюючи рішення у заочному порядку за відсутності відповідача ОСОБА_6 , суд виходив з того, що відповідач в судове засідання не з`явилася та була повідомлена належним чином про дату та час судового засідання. Суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_6 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, суд розгляд справи не відклав, причини її неявки в судове засідання не з`ясував, чим порушив конституційне право ОСОБА_6 на участь у судовому розгляді, не забезпечив їй можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд. Виходячи з наведених обставин вбачається порушення судом першої інстанції вимог ЦПК України (в редакції 2004 року) щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового розгляду, а також щодо проведення заочного розгляду справи.

ОСОБА_1 звернулась за правничою допомогою після виявлення заблокування її банківських рахунків, і адвокатом було виявлено наявність спірного рішення суду від 22.04.2015 року.

На підставі викладеного представник просив скасувати заочне рішення суду від 22.04.2015 року. Щодо поважності причин пропуску строку звернення із заявою до суду про перегляд заочного рішення зазначив, що ОСОБА_1 не отримувала спірне заочне рішення суду, на час розгляду справи по суті із ОСОБА_2 вона не підтримувала подружніх відносин, шлюб між ними було розірвано, тому, посилаючись на «право на виправлення судової помилки», гарантоване Конвенцією про захист прав і основоположних свобод, просив поновити строк для звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Калинюка Р.С. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2015 року у справі №347/588/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Калинюк Р.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, представник апелянта вказує на обставини, викладені в заяві про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Просить ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2025 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду у суд першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача та відповідач ОСОБА_2 до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Калинюка Р.С., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з матеріалами справи заочне рішення у справі позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 303665,23 грн. ухвалено Косівським районнм судом Івано-Франківської області 22.04.2015 року (а.с.48).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_6 була повідомлена про час судового засідання шляхом відправлення судових повідомлень за зареєстрованим місцем її проживання (а.с.31,46,56), які одержані адресатом після ухвалення судового рішення 22.04.2015 року, що свідчить про те, що з 23.04.2015 року ОСОБА_1 стало відомо про розгляд судом цієї справи.

29.04.2015 року копія рішення була одержана відповідачем ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним повідомленням про вручення рекомендованого лист (а.с.59), і свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про наявність судового рішення про стягнення з неї заборгованості.

Оскільки заяву про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення процесуального строку представником ОСОБА_1 подано до суду 16.06.2025 року, і причину подання заяви про перегляд заочного рішення суду поза межами строку з дня одержання його повного тексту заявник обґрунтовує тільки тим, що копію рішення його довірителька не одержувала, то з урахуванням вищенаведених обставин суд визнав причину пропуску строку на подання такої заяви неповажною, і залишив заяву без розгляду.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 228 ЦПК України, що діяв на час ухвалення заочного рішення у справі, заочне рішення могло бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд заочного рішення відповідач мав би подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Згідно з положеннями ст. 284 УПК України в редакції, що діє на час розгляду заяви ОСОБА_1 , заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом тридцяти днів з дня проголошенням рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 сформулювала висновок про те, що частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 зауважила, що зміст положень статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Однак до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України.

Заочне рішення у справі позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 303 665,23 грн. ухвалено Косівським районнм судом Івано-Франківської області 22.04.2015 року (а.с.48).

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» був поданий до суду 23.03.2015 року.

28.03.2015 року судом були перевірені дані реєстрації відповідачів, за якими місце реєстрації відповідачки ОСОБА_6 вказано село Кути (а.с.31)

З паспорту відповідачки вбачається, що місцем її реєстрації є АДРЕСА_1 (а.с.21).

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 направлявся судовий виклик за неповною адресою без зазначення назви вулиці і номеру будинку (а.с.46), при цьому повідомлення про вручення поштових відправлень не містить підпису отримувача, але має вказівку про вручення особисто таких відправлень 23.04.2015 року.

Посилання суду на повідомлення ОСОБА_1 про судовий розгляд, факт якого підтверджений повідомленням на а.с. 56, неможливо прийняти до уваги, оскільки це є повідомлення ОСОБА_2 ..

Повідомлення про отримання ОСОБА_1 копії судового рішення від 29.04.2015 року містить підпис отримувача, але не має адреси, за якою було вручено вказане поштове відправлення (а.с.59)

Не можна погодитися також з тим, що ОСОБА_1 28.12.2018 року одержала копію ухвали суду від 19.12.2018 року за результатом розгляду заяви в порядку виконання судового рішення, оскільки в повідомленні про вручення поштової кореспонденції відсутній підпис особи отримувача (а.с.166).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що проживала за іншими адресами, які не співпадали з адресою її реєстрації.

За таких обставин висновок суду про те, що з 23.04.2015 року ОСОБА_1 напевно стало відомо про розгляд судом цієї справи, є передчасним, оскільки суд не надав заявниці можливість спростування необхідності направлення судових повідомлень в село Кути без уточнень адреси, не перевірив її пояснень щодо місця її проживання в певний період.

Інших відомостей, що підтверджують обізнаність відповідачки про існування заочного рішення про стягнення з неї боргу, у справі не міститься.

Загальною Декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, вони повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки оскаржена ухвала Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області постановлена з порушенням норм процесуального права, то підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Калинюка Романа Степановича задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2025 року скасувати, направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

О.О.Томин