1Справа № 335/4967/25 2/335/2410/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача - адвоката Бєліка Андрія Сергійовича про передачу справи за підсудністю в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якій ухвалою судді від 12.06.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

27.06.2025 представник відповідача - адвокат Бєлік А.С. поштою подав до суду клопотання про передання справи за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що позов ОСОБА_1 не підсудний Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя, оскільки місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копію якої додано представником позивача до позовної заяви, втратила свою чинність, оскільки видана на строк до 10.08.2016. Крім того, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, які підтверджують зареєстроване місце проживання особи.

Представник позивача адвокат Келембет О.М. 10.07.2025 подав до суду заперечення проти клопотання представника відповідача, в якому просив відмовити в задоволенні зазначеного клопотання. В обґрунтування заперечень представник позивача зазначив, що строк дії довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи не сплив, оскільки вона є безстроковою.

В розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» адреса: АДРЕСА_1 є не зареєстрованим місцем проживання позивача, а адресою покинутого місця проживання. Місце проживання позивача як внутрішньо переміщеної особи зареєстроване на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, що надає їй право звернутися з позовом про стягнення аліментів саме до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя на підставі ст. 28 ЦПК України.

Вирішуючи клопотання представника, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

У статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 (провадження № 61-21991св19) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України). Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

На підтвердження місця свого проживання позивач надала довідку про взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу від 12.06.2014. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 , фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 161). На звороті довідки міститься позначка про те, що строк її безстроково. Такі ж відомості щодо адреси фактичного місця проживання містяться і в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується листом Мінсоцполітики від 03.02.2025, наданим на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 09.12.2024 у справі № 335/13014/24 (т. 1 а.с. 163).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

З огляду на викладене довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання позивача як внутрішньо переміщеної особи за адресою, яка перебуває в межах територіальної юрисдикції Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя.

Отже, звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, позивач реалізувала надане їй процесуальним законодавством право обрати суд за місцем свого перебування, що відповідає вимогам частини першої статті 28 ЦПК України.

Крім того, згідно інформації, що містилася в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на момент відкриття судом провадження у справі, місцезнаходження відповідача як фізичної особи-підприємця було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , тобто також в межах територіальної юрисдикції Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що клопотання представника відповідача є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 28, 31, 259, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача - адвоката Бєліка Андрія Сергійовича про передачу справи за підсудністю до іншого суду залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили х моменту її підписання суддею та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя А.В. Стеценко