печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання - Колесник А.Є.,

цивільна справа № 757/34039/22-ц

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії, - ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Конарєва Ганна Олегівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк) про зобов`язання вчинити дії.

У обґрунтування вимог позову вказано, що ОСОБА_1 має кредитні картки, відкриті в АТ КБ «Приватбанк», за наступними реквізитами: 1) 2) № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 .

На виконання ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2020 р. по справі № 932/3763/20 ОСОБА_1 з 06.04.2020 р. перебуває під вартою.

На даний час ОСОБА_1 не має можливості виконувати зобов`язання за вищевказаними кредитними картками.

Мати ОСОБА_1 . ОСОБА_3 03 жовтня здійснила платежі з погашення кредитних карток у розмірі 10000 грн. та 15000 грн., але постійно виконувати зобов`язання сина за кредитними картками вона не має можливості.

11.10.2022 р. адвокатом Конарєвою Г.О. було направлено до АТ КБ «Приватбанк» адвокатський запит в інтересах ОСОБА_3 з проханням зупинити нарахування відсотків за кредитними картками та надання інформації щодо можливих варіантів реструктуризації вищевказаних кредитів. 18.10.2022 р.

АТ КБ «Приватбанк» надіслав відповідь на адвокатський запит, яким відмовив щодо реструктуризації заборгованості та припинення нарахування відсотків за кредитом.

Важливо зазначити, що у той час, коли ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт за вищевказаними картками, він не міг передбачити, що буде знаходитися у місцях позбавлення волі та не буде мати можливості сплачувати кредит. Оскільки життєві обставини клієнта банку суттєво змінилися, то відповідно мають бути і внесені зміни до кредитних відносин між банком та клієнтом. ОСОБА_1 має намір надалі плідно співпрацювати з банком та користуватися його послугами, бажає зберегти позитивну кредитну історію, але у зв`язку з життєвими обставинами на даний час не має змоги виконувати свої зобов`язання перед банком.

Вважають відмову банку неправомірною, оскільки це порушує конституційні права та інтереси громадянина ОСОБА_1 , банком не було запропоновано жодного варіанту щодо реструктуризації або зменшення розміру процентної ставки та щомісячного обов`язкового платежу, що суперечить принципам захисту прав споживачів.

На підставі викладеного,просила суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» зупинити нарахування відсотків за кредитними картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, відкритими в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 ; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року заяву ОСОБА_1 , залишено без руху.

19.12.2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року позивачем усунуто вказані недоліки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2022 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/34039/22-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

10.03.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, останній заперечує проти позовних вимог. Вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

04.04.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

26.11.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника,вимоги підтримала, просила задовольнити.

Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Банку, позовні вимоги не визнають, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За наведених обставин, з урахуванням тривалого перебування справи у суді суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 15.05.2019 року, згідно якої отримав кредитну картку MasterCard World Elite НОМЕР_2 з встановленим кредитним лімітом 400 000 грн. на раніше відкритий картковий рахунок НОМЕР_3 .

Вказаний кредитний ліміт 400000 грн., було встановлено позивачу на підставі раніше наданої заяви від 04.09.2018 року про бажання встановлення кредитного ліміту.

Станом на 15.05.2019 року, тобто на дату отримання позивачем кредитної картки MasterCard World Elite НОМЕР_2, на рахунку позивача вже існувала заборгованість у сумі 399 603, 45 грн.

Відповідно до виписки, в подальшому, в період з 15.05.2019 року по 07.03.2022 року, тобто і після 06.04.2020 року (початок перебування під вартою позивача, як зазначає останній), позивач активно користувався своїм картковим рахунком, отримував готівку в банкоматах та на касах магазинів, сплачував покупки, частково погашав заборгованість, у зв`язку із чим, станом на 06.04.2020 року (початок перебування під вартою позивача) на його рахунку також існувала заборгованість у сумі 372 532,69 грн.

Вищевказані обставини та докази, повністю спростовують посилання позивача про те, що після збільшення кредитного ліміту, він не міг передбачити, що буде знаходитися у місцях позбавлення волі та не буде мати можливості сплачувати кредит.

Положення Цивільного кодексу України (ст. 617) також передбачають випадки звільнення особи, яка порушила зобов`язання, від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це. порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Перелік обставин непереборної сили (форс-мажору) міститься в п. 3.1. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зі змінами та доповненнями від 26.04.2016 р. (далі - Регламент ТПП).

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) можуть бути: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами та стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Зокрема, критеріями форс-мажорних обставин є наступні: надзвичайність (мають винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваніеть (їх настання або наслідки неможливо було передбачити на момент укладення договору); невідворотність (неминучість події або її наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною і неможливістю виконання зобов`язання.

Вказана позивачем обставина про находження під вартою не може бути визнана форс-мажорною, тому що вона не відповідає вищевказаним критеріям, суперечить законодавству України та не узгоджена сторонами в договорі, як така, що звільняє від цивільно-правової відповідальності. А також у зв`язку із тим, що заборгованість по кредитному договору існувала ще задовго до находження позивача під вартою.

Пункт 54 Постанови від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником. Іншими словами, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів.

Відповідно до положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, при цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Як правило, особа, чиї права порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Належному способу захисту такого інтересу відповідає вимога про визнання відсутності права першої особи (і кореспондуючого обов`язку другої) на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Передбачений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів може стосуватися визнання як наявності права, так і його відсутності. Визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у юридичній визначеності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 54-56)).

Для ефективного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, яка вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15ц (пункт 57).

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше (Постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 64)).

Зокрема, якщо судом розглядається справа про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права у цьому провадженні, доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора.

Аналогічно, після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01.10.2024 року за апеляційною скаргою представника Мкртчян К.О., позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково стягнуто заборгованість за тілом кредиту, в частині стягнення заборгованості за процентами відмовлено.

Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак наявність між сторонами кредитних правовідносин, порушення умов договору та існування заборгованості та її складових, встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

Тому обраний позивачем спосіб захисту у даній справі є неналежним та відповідно позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 01.07.2025 року

Суддя О.М.Соколов