Провадження №2/523/4552/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В

Підстави заявлених позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (надалі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»)» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №969945661 від 27 листопада 2019 року у розмірі 50 570 гривень 93 копійки, а також 2 422 гривень 40 копійок, сплаченого судового збору та 5000 гривень витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №969945661, відповідно до якого, відповідачка ОСОБА_1 за допомогою мережі Інтернет на офіційному сайті Товариства ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску подала заявку про бажання отримання коштів, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації проживання.

Згідно Договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало позичальнику ОСОБА_1 кредит без конкретної споживчої мети на суму 20 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності. А відповідачка, як позичальник, зобов`язалася повернути Кредит та оплатити проценти за користування ним у розмірі 0.34 процентів від суми Кредиту за кожний день користування, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3 Договору, а саме, через 30 днів (п.1.4 та 1.5 Договору).

Також, з урахуванням положень п.1.4 Договору, Позичальник зобов`язується сплачувати Товариству (кредитодавцю) проценти за користування Кредитом за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 124,10 відсотків річних.

Згідно п.4.2 та п.4.3 Договору, сторони погодили, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п.1.3. Договору (30 днів) або встановлений додатковими угодами між Сторонами, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом. При цьому, у випадку, якщо встановлена п.1.4 Договору процентна ставка менша ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначено п.1.4-1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 відсотків за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Сторони погодили, що зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,70 % розповсюджуються на весь період фактичного користування Кредитом з моменту укладення Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановлено п.1.3. Договору.

Ознайомившись з Договором, відповідачка повністю погодилася з усіма його істотними умовами та зобов`язаннями, підписала вказаний Кредитний договір шляхом використання, як електронний підпис одноразовий ідентифікатор.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, перерахувавши в день укладення договору на карточний рахунок № НОМЕР_1 кредит в розмірі 20 000 гривень, який відповідачка ОСОБА_1 вказала особисто при подачі заявки на отримання кредиту.

Підчас користування кредитом, строк дії Договору за заявою відповідачки неодноразово продовжувався з 18 грудня 2019 року по 27 лютого 2020 року (5 разів) і відповідачка частково повернула Товариству тіло Кредиту в сумі 459 гривень 57 копійок, і частину процентів за користування кредитом. Однак в подальшому, відповідачка перестала виконувати свої зобов`язання по поверненню Кредиту та оплати відсотків за користування ним.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор), був укладений Договір факторингу №28/1118001, відповідно якого «Клієнт» відступив на користь «Фактора» право вимоги за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по оплаті суми боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Строк дії вказаного Договору факторингу неодноразово продовжувався додатковими угодами.

11 червня 2020 року згідно Реєстру прав вимоги №82 до Договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 .

В подальшому, 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого, «Клієнт» відступив право вимоги боргів зазначених у реєстрі Боржників, «Фактору». 31 серпня 2023 року згідно Реєстру прав вимоги №11 до Договору факторингу №05/0820-1 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги боргу до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №969945661 від 27 листопада 2019 року.

А 16 червня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ ЮНІТ КАПІТАЛ (фактор) уклали Договір факторингу №14/06/24, відповідно до умов якого фактору було відступлено право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 , за вказаним Кредитним договором.

При цьому ні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ні ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» ніяких нарахувань за кредитним договором не здійснювало. Сума заборгованості по тілу кредиту та заборгованості відсотків за користуванням кредиту була розрахована Кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Тому позивач просить задовольнити його позовні вимоги і стягнути з відповідачки вказану вище заборгованість за Кредитним договором та судові витрати.

Позиція відповідачки.

Відповідачка в судове засідання не прибула, подавши до суду 11 листопада 2024 року, 28 січня 2025 року, 03 лютого 2025 року заперечення на позовну заяву про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, доповнення до заперечень на позов, в яких вона не заперечуючи проти факту укладення вказаного Кредитного договору і його підписання електронним ідентифікатором, вважає, що в його задоволенні слід відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідачка посилалася на те, що проценти за користування кредитом нараховані невірно, в супереч нормам ст. 1048 ЦК України, а саме поза строку дії Кредитного Договору. Крім того, вважає, що між нею і позивачем не може бути ніяких правових відносин, оскільки вона з позивачем ніякі договори не укладала, а надані позивачем докази позовних вимог, щодо своїх прав на вимогу заборгованості за Кредитним договором є недопустимими та не належними. Також вважає, що до виниклих правовідносин необхідно застосувати строки позовної давності, передбачені ст.267 ч.3 ЦК України, у задоволені позову відмовити, оскільки право вимоги боргу до неї за Кредитним договором сплив. У своїй заяві, поданій до суду, просила розглянути справу без її присутності.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно раніше поданої заяви, просив справу розглянути у її відсутність.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, згідно поданого клопотання просила справу розглянути у її відсутність.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 27 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено в електронному вигляді договір №969945461. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворенням шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, про що свідчить п. 4.5 Договору (а.с. №19).

Відповідно до п. 1.1 п.1.6 Договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати Позичальникові Кредит без конкретної споживчої мети, на суму 20 000 грн. 00 коп. (двадцять тисяч гривень нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4. цього договору. Строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 (тридцять) днів. Кредит надається строком на 30 днів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,34 процентів від суми Кредиту за кожний день користування кредитом (далі - «Процентна ставка»), починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору. З врахуванням положень п.1.4 договору позичальник сплачує Товариству проценти за кори стування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 124,10 відсотків річних. Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п 3.3. у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

Згідно п. 4.2, 4.3 договору сторони погоджуються що у випадку користування позичальником Кредитом понад строк, встановлений п.1.3 договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього договору процентна ставка менша ніж 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п.1.4 - 1.5 договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,70 (одна ціла сім десятих) за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,70 розповсюджуються на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 договору. Сторони погоджуються що проценти, нараховані згідно п. 4.2 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.№№17-19).

Згідно Додатку №1 до договору №969945661 - графік розрахунків, відповідно до якого термін платежу 27 грудня 2019, сума кредиту 20 000 грн., нараховані проценти 2040 грн., до сплати - 22040 грн. Сукупна вартість кредиту складає 110,20% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 22040 грн. 00 (у грошовому вираженні) та включає в себе: 1) проценти за користування кредитом 10,20% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 2040 грн. 00 коп. (у грошовому виразі); 2) суму кредиту 20 000 грн.(у грошовому вираженні). У випадку надання кредиту не в день укладення договору, термін платежу автоматично зміщується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту, та є 30 днем користування кредитом починаючи з дати отримання кредиту позичальником. Цей графік розрахунків укладений у двох оригінальних примірниках, по одному, для кожної зі сторін, та є невід`ємною частиною договору №969945661 від 27 листопада 2019 року (л.с. №20).

18 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору №969945661 від 27 листопада 2019 року, відповідно до п. 1 - 6 якої, сторони дійшли згоди у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №969945661 від 27 листопада 2019 року (надалі - "Договір"), на наступну кількість днів: 20 (двадцять днів). На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 27 грудня 2019 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 27 грудня 2019 року. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору (л.с. №21).

30 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору №969945661 від 27 листопада 2019 року, відповідно до п. 1 - 6 якої, сторони дійшли згоди у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №969945661 від 27 листопада 2019 року (надалі - "Договір"), на наступну кількість днів: 13 (тринадцять). На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 16 січня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 16 січня 2020 року. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору (л.с. №22).

31 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору №969945661 від 27 листопада 2019 року, відповідно до п. 1 - 6 якої, сторони дійшли згоди у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №969945661 від 27 листопада 2019 року (надалі - "Договір"), на наступну кількість днів: 1 (один) день. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 29 грудня 2019 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,76 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 29 січня 2020 року. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору (л.с. №23).

28 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору №969945661 від 27 листопада 2019 року, відповідно до п. 1 - 6 якої, сторони дійшли згоди у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №969945661 від 27 листопада 2019 року (надалі - "Договір"), на наступну кількість днів: 28 (двадцять вісім днів). На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 30 січня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,76 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 30 січня 2020 року. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору (а.с. №24).

27 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору №969945661 від 27 листопада 2019 року, відповідно до п. 1 - 6 якої, сторони дійшли згоди у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №969945661 від 27 листопада 2019 року (надалі - "Договір"), на наступну кількість днів: 30 (тридцять днів). На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 27 лютого 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,76 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 27 лютого 2020 року. Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору (а.с.25.)

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язанні з нею.

Частиною 8 ст. 11 цього Закону встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, із вказаного вбачається, що кредитний договір та додаткові угоди були укладені в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Судом встановлено, що фінансова компанія ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконала в повному обсязі, що підтверджується довідкою №06/2024 публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про перерахунок 20 000 гривень на рахунок № НОМЕР_1 відповідачки, який вона особисто надалп при подачі заявки на отримання кредиту (л.с.№111-112), та що не заперечується відповідачкою ОСОБА_1 , однак відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала і не виконує.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно п.п.2.1.1.6, пункту 2 Договору №969945661 від 27 листопада 2019 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» мало право на відступлення права вимоги боргу за Договором або за договором факторингу з будь-якою третьою особою.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор), був укладений Договір факторингу №28/1118001, відповідно якого «Клієнт» відступив на користь «Фактора» право вимоги за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по оплаті суми боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Строк дії вказаного Договору факторингу неодноразово продовжувався додатковими угодами.

11 червня 2020 року згідно Реєстру прав вимоги №82 до зазначеного Договору факторингу, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги боргу до відповідачки ОСОБА_1 (л.с.№№49-60, 74-84).

В подальшому, 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого, «Клієнт» відступив право вимоги боргів зазначених у реєстрі Боржників, «фактору». 31 серпня 2023 року згідно Реєстру прав вимоги №11 до Договору факторингу №05/0820-1, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги боргу до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №969945661 від 27 листопада 2019 року (а.с.122-134).

14 червня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ ЮНІТ КАПІТАЛ (фактор) уклали Договір факторингу №14/06/24, відповідно до умов якого фактору було відступлено право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 , за Кредитним договором №969945661 від 27 листопада 2019 року.

При цьому ні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ні ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» ніяких нарахувань за кредитним договором не здійснювало. Сума заборгованості по тілу кредиту та заборгованості відсотків за користування кредиту була розрахована Кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним Договором №969945661 від 27 листопада 2019 року, проведеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на 11 червня 2020 року (на день продажу боргу фактору) заборгованість відповідачки ОСОБА_1 становила 48 577 гривень 79 копійок грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) - 19540 гривень 43 копійки та заборгованості відсотків за користування кредитом в сумі 29 369 гривень 55 копійок. (а.с. №62-66).

Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним Договором №969945661 від 27 листопада 2019 року станом на 19 червня 2024 року, заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал», до якого перейшло право вимоги боргу за Договором факторингу, складає 50 570 гривень 93 копійки, із яких борг тіла кредиту 19 540 гривень 43 копійки та проценти за користування кредитом в загальній сумі 31030 гривень 50 копійок.(а.с. №61).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №1 до Договору факторингу №14/06/24 від 14 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 50 570 гривень 93 копійки.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку ні кредитору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ні ТОВ Таліон Плюс», ні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ні ТОВ «ЮНІТ Капітал», останнім, як факторам, не повернуті, суд, з урахуванням заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та вимога про стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 19 540 гривень 43 копійки ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а також визнається відповідачкою.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом із цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19), від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 (п. 81, 83-85, 87, 91, 93).

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

Отже, боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, необхідно зауважити, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договорами кредиту та позики проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки.

За умовами договору №969945661 від 27 листопада 2019 року кредит у розмірі 20 000 гривень надається строком на 30 днів, тобто до 27 грудня 2019 року . За користування кредитом клієнт сплачує товариству 124,10% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0,34% (процентів) за кожний день користування. Тобто, за вказаний період розмір відсотків за користування кредитом становить 2040 гривень (20 000 х 0,34% х 30=2040).

За умовами Додаткової угоди від 18 грудня 2019 року до Договору №969945661 від 27 листопада 2019 року, сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором (надалі - "Договір"), на наступну кількість днів: 20 (двадцять). На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 27 грудня 2019 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди.

Тобто, відповідно до умов Додаткової угоди, проценти, які нараховані за Договором №969945661 від 27 листопада 2019 року, а саме: 2040 гривень (20 000 х 0,34% х 30), на момент укладення додаткової угоди сплачені відповідачем.

Так, відповідно до Додаткової угоди від 18 грудня 2019 року, якою пролонговано строк кредитування, узгоджена сторонами договору сума відсотків становить 3400 гривень (20 000 х 0,85% х 20=3400).

З 18 грудня 2019 року по 27 лютого 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка ОСОБА_1 уклали 5 (п`ять) Додаткових угод про продовження дії Кредитного договору №969945661 від 27 листопада 2019 року (л.с. №№21-25).

Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.

Слід зауважити, що у договорі можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування (п.4.4) визначена наступним чином: «Сторони погоджуються що проценти, нараховані згідно п. 4.2 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України».

Так, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, позивачем не заявлено до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, Законом України № 2120-IX від 15 березня 2017 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року, встановлено, що у разі прострочення позичальником виконання свого зобов`язання за кредитним договором у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення / скасування, такий позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, (штрафу, пені) за таке прострочення.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що вимога про стягнення суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом за Кредитним договором №969945661 від 27 листопада 2019 року з урахуванням Додаткової угоди від 18 грудня 2019 року, відповідно до якої сума процентів за користування кредитом склала 3400 гривень (20 000 х 0,85% х 20=3400), Додаткової угоди від 30 грудня 2019 року, відповідно до якої сума процентів за користування кредитом склала 2210 гривень (20 000 х 0,85% х 13=2210), Додаткової угоди від 31 грудня 2019 року . відповідно до якої сума процентів за користування кредитом склала 152 гривні (20 000 х 0,76%х 1=152), Додаткової угоди від 28 січня 2020 року, відповідно до якої сума процентів за користування кредитом склала 4256 гривень (20 000 х 0,76% х 28 = 4256) та Додаткової угоди від 27 лютого 2020 року, відповідно до якої сума процентів за користування кредитом склала 4560 гривень (20 000х 0,76% х 30 = 4560), тобто в межах періоду строку кредитування визначеного Договором та Додатковими угодами до нього, ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами. Так, враховуючи, що загальна сума процентів за користування кредитом відповідно до Договору та вказаним вище Додаткових угод до нього склала 16 618 гривень (2040+3400+2210+152+4256+4560=16 618), а згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №969945661 від 27 листопада 2019 року, проведеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на 11 червня 2020 року (на день продажу боргу фактору) відповідачкою ОСОБА_1 були сплачені проценти за користування вказаним кредитом в загальній сумі 11 873 гривні 43 копійки, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути 4 744 гривні 57 копійок заборгованості процентів за користування кредитом, яка утворилася за період з 27 листопада 2019 року по 27 березня 2020 року, а саме в період строку дії Кредитного Договору №969945661 від 27 листопада 2019 року. (а.с.№№21-25, №62-66).

Такожпідлягаю задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 судових витрат, а саме 2422,40 гривень сплаченого судового збору при подачі позову до суду, що передбачено нормами ЦПК України та 5000 гривень витрат позивача на правову допомогу, що підтверджується Договором на надання правової допомоги від 17 червня 2024 року, актом-прийому виконаних робіт (л.с.№№90,94-98).

При цьому суд виходиться з того, що відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 3.2 Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за містом, обсягом та формами є може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв. Скарг. Здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особі, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формі, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чине процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосувати при визначені розміру витрат на правову допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим (пункт 268).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч.5 статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що відповідачкою не надано належних аргументів щодо зменшення витрат за надання професійної правничої допомоги, то з відповідача на користь позивача підлягає заявлена сума стягнення у розмірі 5000 гривень.

Суд частково не приймає до уваги доводи відповідачки, якими вона заперечувала проти позовних вимог, викладені нею в письмових запереченнях та додаткових поясненнях до них, оскільки вони суперечать фактам і доказам встановленим судом, які зазначені вище в даному рішенні, а також Законодавству України, яке регулює виниклі правовідносини між сторонами по даній справі.

Також суд не приймає до уваги заяви і клопотання відповідачки про необхідність відмовити у задоволені позовних вимог, виходячи із спливу строку позовної давності щодо права звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, виходячи зі ст. 267 ч.3 ЦК України, оскільки строки позовної давності, передбачені нормами ЦК України були призупинені з 02 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року на підставі Закону України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, яким ЦК України доповнено п.12, розділу «Прикінцеві та перехідні положення», про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Також призупинені з 17 березня 2022 року по 29 січня 2024 року на підставі Закону України № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, яким було доповнено п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» про те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені ст.ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. А також були призупинені з 30 січня 2024 року по 03 вересня 2025 року на підставі Закону України №3450-ІХ від 08 листопада 2023 року, про те, що період дії воєнного стану в Україні, веденого Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 року №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.

Керуючись ст. ст. 12,13,76,259, 263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 6, 12, 207, 514, 516, 525, 526, 530, 553, 554, 625-628, 638, 639, 1046,1048, 1049 ЦК України, Закону України « Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_1 )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ", , розташоване індекс 01024, у м. Києві, вулиця Рогнідинська, 4, літера А, офіс 10, заборгованість за Кредитним договором №969945661 від 27 листопада 2019 року в загальній сумі 24 285 гривень (двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят п`ять гривень 00 коп.), із яких 19 540 гривень 43 копійки (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок гривень 43 копійки) боргу тіла кредиту та 4 744 гривні 57 копійок (чотири тисячі сімсот сорок чотири гривні 57 копійок) боргу нарахованих відсотків за користування кредитом.

3. Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_1 )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ", , розташоване індекс 01024, у м. Києві, вулиця Рогнідинська, 4, літера А, офіс 10, судовій збір в сумі 2 422 гривень 40 копійок (чотири тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та 5000 гривень (п`ять тисяч гривень) витрат за надання професійної правничої допомоги.

4. В задоволені іншої частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 18.08.2025