Справа № 202/4364/25
Провадження № 2/202/3153/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 202/4364/25

за позовом

ОСОБА_1

до

Авдіївської міської військової адміністрації

Покровського району Донецької області

про визнання права власності, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.05.2025, через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила та мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу, двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв. м., жилою 29,2 кв. м. належала у рівних частках ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» 16 квітня 1998 року, за реєстровим номером 4969.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 народження, після його смерті залишилась спадщина. Померлий, ОСОБА_3 є її дідусем по лінії матері.

Спадкове майно ОСОБА_3 , складається 1/4 частини двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.1998, та з 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала його дружині - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої спадкоємцем був її чоловік - ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45823192 від 17.11.2016, але не оформив своїх спадкових прав не встиг.

Після смерті дідуся вона прийняла спадщину за законом і є єдиним спадкоємцем, що підтверджується довідкою № 451/02-14 від 12.09.2023 виданої приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевера Оленою Степанівною.

Приватний нотаріус Шевера О.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки підтвердити реєстрацію права власності на спадкове майно неможливо з тих підстав, що документи КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», яке здійснювало реєстрацію права власності знаходяться на тимчасово окупованій території України.

Крім того, зазначила, що на час набуття права власності на квартиру Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно не було і право власності реєструвалось в Бюро технічної інвентаризації.

Станом на 04.05.2025 м. Авдіївка, Донецької області, окупована.

Також зазначила, що для реєстрації права власності державний реєстратор повинен подати запит до відповідного БТІ, яке проводило реєстрацію права власності, в даному випадку до КП БТІ м. Донецька, але м. Донецьк з 07.04.2014 включено до Переліку тимчасово окупованих територій. Інформації про переміщення КП БТІ м. Донецька, про вивезення або передачу документів зазначеного підприємства на контрольовану територію, а також про здійснення ним діяльності не має.

Вважає, що у зв`язку з неможливістю зареєструвати у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно вже наявне у неї право власності на частку квартиру, її право власності не визнається державною, що призводить до неможливості здійснення нею своїх правомочностей власника.

Враховуючи викладене, просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири загальною площею 44,1 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири загальною площею 44,1 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.1998.

06.05.2025 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористались, відзив на позов не подали.

10.06.2025 підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

Повідомлена про час та місце судового розгляду позивач у судове засідання не з`явилась.

Представник відповідача - Авдіївської міської ВЦА Покровського району Донецької області про час та місце судового розгляду повідомлений судовою повісткою, яка доставлена до його кабінету у системі «Електронний суд», надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без учасників справи, оскільки про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином (отримання судових повісток в підсистемі «Електронний суд», оголошення про виклик), причини неявки суду невідомі.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору купівлі-продажу від 10.04.1998 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_2 . Право власності зареєстроване у КП БТІ м. Донецька за реєстровим №4969 16.04.1998, що підтверджується відповідним реєстраційним написом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Громадянин набував права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (частина друга статті 12 цього Закону)

Відповідно до ч.2 ст.15 ЗУ «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Крім того, за положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.

Приписами чинної ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Отже, 10.04.1998 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 набули права власності на квартиру АДРЕСА_2 , як у розумінні ЗУ «Про власність» (який діяв на момент виникнення правовідносин), так і у розумінні діючої ст.328 ЦК України.

Квартира, згідно даних технічного паспорту, є двокімнатною, загальною площею 44,10 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м.

Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Отже вирішуючи спір, що випливає з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суд, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу виходить з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, встановлює час та підстави виникнення права власності, з`ясовує чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.

При цьому, встановлюючи правовий статус майна, суд, відповідно до статей 181, 188 ЦК України встановлює і вид цього майна (нерухоме майно, рухоме майно, зокрема гараж, будівельні матеріали, складна річ тощо).

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 були власниками нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 набувши право власності на квартиру зареєстрували своє право власності у КП «БТІ м. Донецька» у порядку передбаченому на момент виникнення права.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб КП «БТІ м. Донецька» зареєстроване за адресою: м. Донецьк, вул. Кобозева, 66.

Загальновідомим та таким, що не підлягає доказуванню у даній справі, є факт, що починаючи з 07.04.2014 м. Донецьк тимчасово окуповано, що також визначено у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства громад та територій України від 28.02.2025 №376.

Суду не надано доказів переміщення КП «БТІ м. Донецька» з м. Донецька, як не надано і доказів евакуації реєстраційних справ щодо нерухомого майна з м. Донецька.

Відтак, суд доходить висновку, що станом на 01.08.2025 доступу до реєстраційних справ, які зберігаються у КП «БТІ м. Донецька», позивачі та державні реєстратори не мають.

03.08.2004 набув чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а з 01.01.2013 в Україні запроваджено систему державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приписами абз.1 п.3 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Судом перевірені відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено, що вони не містять відомостей щодо права власності позивача та померлого ОСОБА_3 на частки спірної квартири.

У той же час судом встановлено, що 05.02.2024 позивач подала до державного реєстратора заяву про державну реєстрацію її прав на належну їй частку у квартирі.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської військової адміністрації) №71571656 від 13.02.2024 відмовлено у проведенні реєстраційної дії через неподання заявником чи неотримання державним реєстратором відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01.01.2013.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Предметом даної справи є визнання за позивача права власності на частки у квартирі, оскільки це право не визнається іншими учасниками цивільних відносин.

Підставою позову є ст.392 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири, але не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з відсутністю відомостей про її право власності у державному реєстрі речових на нерухоме майно та об`єктивною неможливістю внести вказані відомості до реєстру з зазначених вище причин.

При цьому суд зазначає, що у позивача відсутній інший, окрім звернення до суду, шлях для відновлення свого порушеного права власності.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є бабою та дідом позивача по лінії матері.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла. За життя їй належала квартири АДРЕСА_2 Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , був ОСОБА_3 .

Факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 підтверджується витягом зі Спадкового реєстру №45823192 від 17.11.2016.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя не оформив свої спадкові права на частку квартиру, яку успадкував після смерті дружини.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). (ст.1216 ЦК України)

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Приписами ст.1296 ЦК України унормовано, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 і відносить до спадкоємців п`ятої черги.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Шевери О.С., яка постановою від 29.06.2024 року № 440/02-31 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки підтвердити реєстрацію права власності на спадкове майно неможливо з тих підстав, що документи КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», яке здійснювало реєстрацію права власності знаходяться на тимчасово окупованій території України.

Згідно довідки №451/02-14 від 19.02.2023 року, виданої приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шеверою О.С. , ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає.

Враховуючи викладене, доводи позивача про визнання за нею, як спадкоємицею п`ятої черги за законом після смерті діда ОСОБА_3 , права власності на квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , є обґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири загальною площею 44,1 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/4 частину квартири загальною площею 44,1 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.1998.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 18.08.2025.

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО