Справа № 346/1346/21
Провадження № 2/346/32/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Сольського В.В.

секретаря судового засдання Біди Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району, про скасування рішення сесії сільської ради, державної реєстрації та договору дарування,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Нижньовербізької сільської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району в якому просить: визнати незаконним та скасувати рішення тридцять п`ятої сесії сьомого демократичного скликання Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на землю гр. ОСОБА_4 ; припинити та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,0492 га кадастровий номер :01:001:0418; визнати недійсним та скасувати договір дарування земельної ділянки від 13.10.2020р. укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської обл. Івановим Валерієм Олександровичем; припинити та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,0492 га кадастровий номер :01:001:0418; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418 у Державному земельному кадастрі. судові витрати стягнути із відповідачів.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31 березня 2008 року рішенням Нижньовербізької сільської ради №611-15/2008 позивачу було надано в користування земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу сільської ради. Дане рішення сесії було прийнято на підставі заяви позивача, про надання земельної ділянки площею 0,05 га, яка прилягає до подвір`я позивача.

Вказана земельна ділянка межує із належною позивачу земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0641 га кадастровий номер :01001:0068. Після надання земельної ділянки позивачу в користування, остання облагородила її, розчистила від сміття та насадила сад.

Проте, сільський голова ОСОБА_5 , зловживаючи своїм службовим становищем підробила рішення сесії Нижньовербізької сільської ради №1050-25/2009 від 30 грудня 2009 року, яким земельну ділянку яка перебуває в користуванні позивача було передано у власність гр. Луцику, та ним отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №568074 кадастровий номер :01:001:0418 від 03.06.2010 року.

Вироком Коломийського міськрайонного суду 10 жовтня 2016 року у справі №346/3785/16-к ОСОБА_5 було визнано винуватою у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. В ході судового розгляду по даному кримінальному провадженню було встановлено, що рішення Нижньовербізької сільської ради щодо передачі у власність гр. Луцику земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальної площею 1,9992га ( до яких входила і земельна ділянка якою користується позивач) не приймалось, а було підроблене. Більше того, з метою приховати факт передачі земельної ділянки позивача у власність гр. Луцику, було зменшено площу та змінено конфігурацію земельної ділянки. Адже дана земельна ділянка фактично межує із належною земельною ділянкою позивача, тому остання мала би бути вказана в акті прийому передачі межових знаків, як суміжний землекористувач, та відповідно погоджувати межові знаки. Тому на кадастровому плані було зображено розрив між цими земельними ділянками, та вказано землі Нижньовербізької сільської ради, як межівника.

В зв`язку з такими порушеннями позивач зверталась до правоохоронних органів із відповідними скаргами. Так, за позовом Коломийської місцевої прокуратури в інтересах Нижньовербізької сільської ради, 09 серпня 2017 року Коломийським міськрайонним судом в справі №346/699/17 було винесено рішення яким визнано недійсним та скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0492га серії ЯИ №568074 кадастровий номер :01:001:0418 від 03.06.2010 року та зобов`язано ОСОБА_6 повернути вказані в рішенні суду земельні ділянки загальною площею 1,9992 га з чужого незаконного володіння Нижньовербізькій сільській раді об`єднаної територіальної громади.

Зокрема вказала, що з 2008 року і по сьогоднішній день тільки позивач та її сім`я користуються та доглядають за цією земельною ділянкою. Голові Нижньовербізької сільської ради ОСОБА_6 відомо про даний факт. Крім того, зазначила, що позивач неодноразово зверталась до сільської ради з проханням повідомити її, (оскільки позивач не була стороною справи) про те коли право власності на її земельну ділянку буде скасовано, та вона зможе належним чином оформити право власності на неї.

В травні 2019 року позивачу стало відомо про те, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га скасоване, а земельна ділянка передана в комунальну власність. Тому позивач звернулась до Нижньовербізької сільської ради із заявою про надання даної земельної ділянки їй у власність.

Проте, рішенням сесії сільської ради від 22 травня 2019року мені було відмовлено та повідомлено що дана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 .

Як стало позивачу пізніше відомо ОСОБА_4 оформив право власності на земельну ділянку на підставі рішення сесії від 01 вересня 2019 року. Проте знаючи, що нею правомірно користується позивач, не приступав до володіння нею. В Нижньвербізькій сільській раді пообіцяли належним чином розібратись в ситуації яка склалась та вирішити даний спір мирно без суду.

Проте в листопаді 2020 року позивач листом отримала припис який було затверджено рішенням сесії від 23 жовтня 2020 р. та акт Нижньвербізької сільської ради від 08.10.2020 р. Згідно акту, комісією було обстежено земельну ділянку якою позивач користується та виявлено багаторічні насадження в кількості 37 штук, металічну бочку, металічний вагончик та забетонований каналізаційний септик. Та зобов`язано позивача звільнити дану земельну ділянку. Факт того що припис було складено саме на ім`я поивача доводить той факт, що працівникам органу місцевого самоврядування добре відомо, що земельна ділянка на підставі рішення сесії перебуває в законному користуванні позивача.

Вказує, що адвокатом позивача було зроблено ряд адвокатських запитів до Нижньовербізької сільської ради та до міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Іван-Франківській області. Згідно отриманих відповідей на запити вдалось з`ясувати, що земельна ділянка якою користується позивач, кадастровий номер :01:001:0418 була передана у власність ОСОБА_4 без належних правових підстав.

Зокрема, звернула увагу на те, що переш ніж передати у власність земельну ділянку якою користується позивач, на підставі рішення сесії Нижньовербізької сільської ради, орган місцевого самоврядування мав вилучити її в позивача (ч.5 ст. 116 ЗК України). Після цього ОСОБА_4 мав звернутись із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, а орган місцевого самоврядування мав надати такий дозвіл. Після цього ОСОБА_4 мав укласти договір із суб`єктом господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою згідно із законом. Погодити проект відведення земельної ділянки відповідно до закону, та подати дані технічні матеріали на затвердження до органу місцевого самоврядування.

В свою чергу Нижньовербізька сільська рада могла передати земельну ділянку безоплатно у власність ОСОБА_4 тільки в межах норм безоплатної приватизації. (ч.3 ст. 116 ЗК України). Після приватизації особою безоплатно земельної ділянки, вона є такою що використала своє право на приватизацію земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням.(ч. 4 ст. 116 ЗК України).

Проте всупереч вимогам чинного законодавства відповідачами не було дотримано законної процедури при передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га.

Отже, 27 червня 2018 року на сесії Нижньовербізької сільської ради було розглянуто рішення Коломийського міськрайонного суду від 09.08.2017р. та прийнято рішення, яким земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га передати в комунальну власність, але право власності на дану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування зареєстровано так і не було.

09 квітня 2019 року державним реєстратором Коломийської районної державної адміністрації Полюк В.М. було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0418 припинено а об`єкт нерухомого майна закрито.

22 травня 2019 року рішенням сесії Нижньовербізької сільської ради, позивачу було відмовлено у передачі земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418 у власність в зв`язку з тим, що її надано гр. ОСОБА_4 .

Проте, згідно відповіді на адвокатський запит та долучених копій документів отриманих від Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_4 тільки 16 липня 2019 року подав заяву до сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення і відновлення меж земельної ділянки та передачі її у приватну власність із земель комунальної власності кадастровий номер :01:001:0418.

Тобто 22 травня 2019 року земельна ділянка, яка є в законному користуванні позивача, ОСОБА_4 ще не належала, а Нижньовербізька сільська рада мала напевне тільки велике бажання її передати у власність відповідачу, ще до подання відповідних заяв ОСОБА_4 .

Отож 01 вересня 2019 року сесією Нижньовербізької сільської ради було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної на місцевості ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0492 га гр. ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 та передано земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0418 у власність.

Зазначила, що жодних рішень про надання дозволу ОСОБА_4 , на складання проекту відведення чи технічної документації із землеустрою сесією сільської ради не надавалось.

Тобто підстав на розробку технічної документації без згоди органу місцевого самоврядування у Бабинського не було. Тому адвокатом позивача було зроблено запит до міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області з проханням надати інформацію чи була зареєстрована технічна документація із землеустрою та або проект відведення земельної ділянки на ім`я ОСОБА_4 та надати копію цих документів. Згідно відповідей, в Місцевому фонді документації із землеустрою по Коломийському районі відсутня інформація щодо реєстрації проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на ім`я ОСОБА_4 . Тобто це означає, що 01 вересня 2019 року на сесії Нижньовербізької сільської ради було поставлено на голосування питання про затвердження технічної документації, яка ніколи не розроблялася. Але цей факт не став перешкодою для прийняття рішення про затвердження такої документації.

Також адвокатом позивача 03.02.2021р.було зроблено запит про те, на якій підставі ОСОБА_4 безоплатно отримав у власність земельну ділянку із комунальної власності та чи використав він своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На даний запит Нижньовербізька сільська рада надала відповідь та долучено довідку про те, що станом на 08.02.2021р. ОСОБА_4 житель АДРЕСА_1 не використав право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норми приватизації на території Нижньовербізької сільської ради.

Позивач вважає, що за змовою виконавчого комітету, яким було прийнято 16 липня 2019 року заяву про затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки без технічної документації та витягу з ДЗК, землевпорядника який не побачив недоліків у даній заяві без належних документів, не заявив про них та пропустив дане земельне питання як законне, та головуючого на сесії Нижньовербізької сільської ради 01 вересня 2019 року, який ставив на головування затвердження неіснуючої технічної документації та передачі у власність земельної ділянки безоплатно без використання права на безкоштовну приватизацію відбулося незаконне отримання ОСОБА_4 земельної ділянки.

Тобто фактично Нижньовербізька сільська рада подарувала земельну ділянку ОСОБА_4 , яка знаходилась в моєму законному користуванні та була комунальною власністю без належних на те правових підстав, зберігши за останнім можливість ще раз отримати безкоштовно земельну ділянку у власність із таким самим цільовим призначенням в межах норм безкоштовної приватизації.

Тому позивач вважає, що з наведених підстав право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 набуто незаконно, та відповідно воно має бути скасоване та припинене.

Розуміючи незаконність отримання у власність земельної ділянки ОСОБА_4 подарував цю земельну ділянку ОСОБА_2 , своєму синові.

Так 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу було Івановим Валерієм Олександровичем було посвідчено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0418.

Позивач вказує, що даний договір було укладено з метою унеможливити повернення земельної ділянки в мою власність, сторони договору дарування земельної ділянки не передбачали реального настання правових наслідків, їхні дії були спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майна до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення.

Крім того ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_2 не приступали до реального користування та розпорядження земельною ділянкою. Більше того саме ОСОБА_4 визнає себе власником даної земельної ділянки, адже саме ним була подана заява до Нижньовебізької сільської ради про звільнення позивачем земельної ділянки, та згідно даної заяви було винесено припис на підставі рішення сесії від 23 жовтня 2020р. Тобто якщо б реально власник земельної ділянки змінився то попередній власник не подавав би такого роду заяв.

Заперечуючи проти позову, представником відповідача Нижньовербізької сільської ради подано до суду відзив на позовну заяву, в якій представник покликається на те, що Нижньовербізька сільська рада з доводами не погоджується, вважає їх необгрунтованими та безпідставними, так якрішення сесії від 31 березня 2008 року №611-15/2008 "Про надання земельної ділянки", яке стало пвідставою для позову, зазначила що Земельний кодекс України від 25.10.2001 (у редакції що діяла на 31 березня 2008 року) не передбачав права користування на "земельні ділянки для веденя особистого підсобного господарства", а запровадив поняття "земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства" (ст.22, 33, 118, 121 ЗК). Щодо власне самого поняття "особисте підсобне господарство", то таке поняття було передбачене нормами Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року в редакції Закону України від 13.03.1992 №2196-ХІІ (Кодекс втратив чинність з 01.01.2002).

Як слідує із копій кадастрової карти, витягу із поземельної книги та правовстановлюючих документів ОСОБА_1 належать на праві приватної власності наступні земельні ділянки: земельна ділянка "А" - :01:001:0068, площа 0.0641 га, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) В для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; підстава набуття права власності - договір дарування земельної ділянки від 29 квітня 2005 року №Д-347; земельна ділянка "Б" - :01:001:0092, площа 0.0198 га, цільове призначення: 01.03 ддля ведення особистого селянського господарства А 01.03 для ведення особистого селянського господарства; підстава набуття права власності - рішення Нижньовербізької сільської ради від 07 червня 2006 року ІІ сесії п`ятого демократичного скликання.

Зокрем представник Нижньовербізької сільської ради вказала, що ОСОБА_1 вивиступала замовником проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки "В", площею 0.0437 га, кадастровий номер :01:001:0512, цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства А 01.03 для ведення особистого селянського господарства, про що свідчить рішення сесії сільської ради від 24 жовтня 2013 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ".

Проте, при формуванні витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - інформація про неї, як про власницю відсутня. Незважаючи на те, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вказана земельна ділянка перебуває у приватній власності, а також огороджена кам`яною огорожею безпосередньо ОСОБА_1 .. З цього можна розуміти, що остання, вважає дану земельну ділянку своєю приватною власністю.

Така колізія пов`язана з тим, що ОСОБА_1 вже використала своє право на безоплатну приватизацію, отримавши у 2006 році у власність (право зареєстровано у 2014 році) земельну ділянку :01:001:0092, площею 0.0198.

Крім того, представник Нижньовербізької сільської ради посилалася на План погодження меж та охоронних зон земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0512, площею 0.0437 га, який є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за 2013 рік, на ньому чітко зображено, що спірна земельна ділянка :01:001:0418, площею 0.0492 га належить ОСОБА_7 .. При тому кримінальні провадження у даній справі були розпочаті у 2016 році, що свідчить про те, що позивач у 2013 році чітко бачила, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за іншою особою, та не вжила жодних дій щодо поновлення на її думку права.

Таким чином, зважаючи на розташування вказаних земельних ділянок на кадастровій карті, представник Нижньовербізької сільської ради вважає, що рішення сільської ради від 31 березня 2008 року №611-15/2008 стотсувалося саме земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :01:001:0512 площею 0.0437 га, а не спірної земельної ілянки :01:001:0418 (земельна ділянка «Г» на схемі), площею 0.0492 га, оскільки саме земельна ділянка :01:001:0512 площею 0.0437 га, «прилягає до мого подвір`я зі східної та південної сторони, як про те вказано у мотивувальній частині рішення, що стало підставою для захисту порушеного, на думку позивача права.

Враховуючи на те, що рішення сесії від 31 березня 2008 року №611-15/2008 «Про надання земельної ділянки» прийнято не у відповідності до чинних на той час норм Земельного кодексу України, включає в себе поняття «особистого підсобного господарства», що є відсутнім у Земельному кодексі в редакції 2001 року, також включає поняття «користування», проте громадяни України, відповідно до статті 92 Земельного кодексу у редакції 2008 року, не могли виступати суб`єктами, яким земельні ділянки передавалися на праві користування, оскільки, відповідно до статті 81 Земельного кодексу, громадяни України, могли набувати право власності на земельні ділянки, на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності, крім того, з вказаного рішення, не можна чітко встановити, якої ж саме земельної ділянки воно стосується :01:001:0512, що візуально притягає до домогосподарства позивача, чи спірної :01:001:0418, що візуально немає точок дотику із домогосподарством позивача, представник вважає, що порушення прав позивача, яке підлягає захисту відсутнє, а тому позовні вимоги повинні бути відмовлені у повному обсязі.

Що стосується інших тверджень, представник Нижньовербізької сільської ради вказує, що право комунальної власності на земельну ділянку :01:001:0418, зареєстровано 18.04.2019 за реєстраційним номером 232.

Рішенням сесії сільської ради від 14 серпня 2018 року №896-ХХIV/2018 «Про розгляд заяви ОСОБА_4 » відкладено розгляд заяви гр. ОСОБА_4 про виділення йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0492 га.

Рішенням сесії сільської ради від 20 грудня 2018 року №1032-ХХIV/2018 «Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_4 ». гр. ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0.0492 га кадастровий номер :01:001:0418, що свідчить про реалізований намір сесії сільської ради надати земельну ділянку у власність саме ОСОБА_4

22 травня 2019 року №1176-ХХІХ/2019 рішення сесії «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » відмовлено у наданні у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки площею 0,0492 кадастровий номер :01:001:0418.

Голослівними є заяви позивача про те, що нею подавалися звернення до правоохоронних органів та неодноразові звернення до сільської ради щодо спірної земельної ділянки. Оскільки до заяви від 19 квітня 2019 року, не було подано ні документації із землеустрою, ні копії рішення від 31 березня 2008 року №611-15/2008 на яке звертає увагу позивач у своєму позові.

Вказує, що арешт на вказану земельну ділянку, накладений ухвалою слідчого судді у кримінальній справі №346/3785/16-к, скасовано ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року, що набрала законної сили 26.06.2019.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті не лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Вказана земельна ділянка вже була сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановленння (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розроблялася ТОВ ТиСа Захід» та зареєстрована управлінням Дежземагенства у Коломийському районі 03.06.2010.

У зв`язку із скасуванням арешту на вказану земельну ділянку, на підставі заяви ОСОБА_4 від 16 липня 2019 року, прийнято рішення сесії від 01.09.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на землю ОСОБА_4 ..

Як наслідок вказаного, на підставі акту від 08 жовтня 2020 року, прийнято рішення сесії від 23 жовтня 2020 року «Про затвердження акту комісії Нижньовербізької сільської ради від 08 жовтня 2020 року по звернення гр. ОСОБА_4 » яким встановлено припис щодо звільнення земельної ділянки площею 0.0492 га кадастровий номер :001:0418, яку вона використовує без правовстановлюючих документів. Факт самовільного зайняття вказаної земельної ділянки позивач також підтверджує у своєму позові.

Щодо довідки виданої від 08 лютого 2021 року №213/02-15/007, в якій зазначено про невикористання ОСОБА_4 права власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм приватизації, то виконавець довідки виклав інформацію у розумінні до прийняття рішення сесії від 01.09.2019 «Про затвердження технічної документації із землеу4строю, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на землю гр. ОСОБА_4 »

Таким чином, рішення сільської ради від 01.09.2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на землю гр. ОСОБА_4 », що позивач просить його скасувати, є актом одноразового застосування та вичерпало свою дію фактом його виконання, тобто державної реєстрації права власності, а тому не може бути скасоване чи змінене.

ОСОБА_3 (яка є правонаступником ОСОБА_2 ) звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із зустрічним позовом до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 , в якому просить прийняти даний позов до сумісного розгляду разом з позовом ОСОБА_1 до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення Нижньовербізької сільської ради, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, та ухвалити рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю, задовольнити даний зустрічний позов - визнати незаконним і скасувати рішення Нижньовербізької сільської ради за № 611-15/2008 від 31.03.2008 року « Про надання земельної ділянки».

Зустрічний позов мотивовано тим, що 31 березня 2008 року Нижньовербізька сільська рада прийняла рішення за № 611-15/2008 « Про надання земельної ділянки», яким ОСОБА_1 було надано в користування земельну ділянку площею 0, 05 га- для ведення підсобного господарства із земель запасу сільської ради.

Протокол засідання сесії сільської ради від 31.08.2008 року і додатки ( документи) до вказаного рішення сільської ради, на підставі яких прийнято вказане рішення, в державному архіві Коломийської РДА відсутні. На запит адвоката надати вказані документи архівний відділ Коломийської РДА надав лише копію вищевказаного рішення сільської ради та список депутатів, які брали участь 31.03.2008 року в роботі сесії сільської ради. Копії вказаних документів Нижньовербізькою сільською радою також не надані. Відсутня і належна документація, яка була підставою для ухвалення сільської ради вказаного рішення.

Станом на 31.03.2008 року (дату прийняття вказаного рішення сільської ради) Нижньовербізька сільська рада не вправі була надавати гром. ОСОБА_1 спірну земельну ділянку в користування.

Чинний на даний час ЗК України також не передбачає надання громадянам земельних ділянок в постійне користування.

Зазначає, що рішення Нижньовербізької сільської ради за № 611-15/2008 від 31.03.2008 року « Про надання земельної ділянки», суперечить вимогам ст. 92 ЗК України редакції 01.01.2008 року і чинній на даний час редакції ст. 92 ЗК України.

Попередній ЗК України 1990 року в редакції від 13 березня 1992 року для позначення господарської діяльності громадян із виробництва сільськогосподарської продукції для задоволення власних потреб вживав термін "особисте підсобне господарство".

Станом на 31.03.2008 року (дату прийняття оспорюваного рішення сільської ради) був чинним Земельний кодекс від 25.10.2001 року, яким термін «особисте підсобне господарство» був замінений та «особисте селянське господарство» ( ст. ст. 22, 33, ч. 6 ст. 118, ст. 121 ЗК України).

Однак, в оспорюваному рішенні сільської ради вказано, що земельна ділянка надається для ведення особистого підсобного господарства.

Станом на 31.03.2008 року земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства набувалися громадянами в порядку приватизації, оренди, виділення в натуру (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), за цивільно-правовими угодами ( ст. ст. 118, 121, 124, 127-133 ЗК України 2001 року редакції від 01.01.2008 року, ст. 5 ЗУ Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 року в редакції від 13.05.2005 року, п. п. 16, 17 розд. X "Перехідні положення" ЗКУ).

Так, статтею ст. 33 ЗК України 2001 року в редакції від 01.01.2008 року передбачено, що громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Отже, станом на 31.03.2008 року і на даний час не передбачено набуття прав громадянами на земельні ділянки для ведення підсобного господарства, а можливе набуття прав громадянами на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, однак не шляхом надання їх в постійне користування, а надання у власність, в оренду.

Безпідставним є і посилання ОСОБА_1 на користування спірною земельною ділянкою, як на підставу законності її прав на дану земельну ділянку, так як у останньої відсутні - акт виносу земельної ділянки в натурі на місцевості, документ, яким посвідчується її право користування даною земельною ділянкою. Фактичне користування ОСОБА_1 даною земельною ділянкою не породжує в неї ніяких прав на цю земельну ділянку.

Зокрема зазначає, що Нижньовербізька сільська рада не вправі була передати спірну земельну ділянку не тільки в користування для ведення особистого підсобного (правильно селянського) господарства, але і у власність ОСОБА_1 , оскільки остання попередньо вже використала її право на приватизацію земельної ділянки по вказаному виду використання (для ведення особистого селянського господарства).

Оскільки позивачкою ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами наявність у неї права користування спірною земельною ділянкою, тому їй слід відмовити в позові за безпідставністю.

Представником ОСОБА_1 за зустрічним позовом адвокатом Юркевич Х.І. подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якій покликається на те що, підставою для звернення з позовом до суду має бути перш за все порушене право позивача. У даному випадку право позивачки за зустрічним позовом не порушено і вона не має жодних правових підстав на звернення до суду із даним позовом.

Так, представник зазначила, що предметом спору в даній справі являється земельна ділянка, яка на підставі рішення Нижньовербізької сільської ради № 611-15/2008 від 31.03.2008 року була надана в користування ОСОБА_1 для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу сільської ради та яка в подальшому, а саме у 2009 році незаконно була передана у власність гр. Луцику, за кадастровим номером :01:001:0418, та у вересні 2019 року незаконно була передана у власність ОСОБА_4 , який в свою чергу шляхом укладення фіктивного договору дарування від 13.10.2020 року відчужив її своєму синові відповідачу ОСОБА_2 .

Саме ОСОБА_1 починаючи з 2008 року і по даний час відкрито і безперервно користується спірною земельною, яка була їй надана в користування рішенням Нижньовербізької сільської ради № 611-15/2008 від 31.03.2008 року.

Відповідачка ОСОБА_3 , яку було залучено судом до участі в справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Нижньовербізької сільської ради, про скасування рішення сесії сільської ради та державної реєстрації та договору дарування, як правонаступника (спадкоємця) померлого ОСОБА_4 , прямого відношення до оспорюваної земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0418 немає. Адже зазначена земельна ділянка площею 0,0492 га, кадастровий номер :01:001:0418, у вересні 2019 року Нижньовербізькою сільською радою незаконно була передана у власність батькові ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , який ще за життя, а саме 13.10.2020 року розпорядився нею, тобто на підставі договору дарування земельної ділянки від 13.10.2020 року відчужив її своєму синові відповідачу - ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 звернувшись до суду із зустрічним позовом, яким просить визнати незаконним і скасувати рішення Нижньовербізької сільської ради № 611-15/2008 від 31.03.2008 року «Про надання земельної ділянки», жодним чином не обґрунтувала порушення оскаржуваним рішенням сільської ради своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того позивачкою за зустрічим позовом ОСОБА_3 до зустрічної позовної заяви не додано жодного доказу, який би підтверджував наявність у неї порушеного права. Тобто у даному випадку права позивачки за зустрічним позовом ніким не порушені.

З наведених мною підстав вважаю, що поданий позивачкою зустрічний позов є безпідставним, так як, жодних прав на спірну земельну ділянку у неї ніколи не виникало, відповідно її право ніким не порушено, а відсутність порушеного права позивача є підставою для відмови в позові, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2022 року - клопотання представника відповідача задоволено та залучено до участі у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як правонаступника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2022 року - прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Нижньовербізької сільської ради і об`єднано із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району, про скасування рішення сесії сільської ради та державної реєстрації та договору дарування, присвоєно даній справі номер 346/1346/21.

Представник Нижньовербізької сільської ради подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, щодо того чи передавалися ОСОБА_4 земельні ділянки з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, крім спірної, посилалася на запис №138 (стор.92) у земельно-кадастровій книзі по селу ОСОБА_8 за ОСОБА_4 числиться всього земель: 1) 0, 34 (примітка №11, 24.12.93);

Проте, представник вказує, що згідно архівного витягу із рішення XI сесії XXI скликання Нижньовербізької сільської ради від 24 грудня 1993 року «Про передачу земель у приватну власність» ОСОБА_4 передано 0, 24 га. Цільове призначення не вказане.

При цьому згідно погосподарської книги №1 за 1991-1995 рр. (стор. 43-44, особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за господарством у АДРЕСА_1 , з 1990 року числиться всього землі 0,10 га., а з 1995 вже 0.34 га. 2) 0,1209 (примітка Дог. куп.-прод. 04.08.2016).

На стор. 93 земельно-кадастрової книги за вказаним записом у розділі «приватизовано» містяться наступні записи: 1) 0,0925 БОЖБ, примітка 16.08.2016 (рішення сесії від 16 серпня 2016 року № 135- 9/2016 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення і відновлення меж земельної ділянки»); 2) 0,1209 БОЖБ, примітка Дог. куп.-прод. 04.08.2016; 3) 0,0492 ОСГ, примітка 01.09.2019 (спірна земельна ділянка).

Таким чином, незважаючи на наявність рішення XI сесії XXI скликання Нижньовербізької сільської ради від 24 грудня 1993 року «Про передачу земель у приватну власність», яким ОСОБА_4 передано 0, 24 га., останнім право приватизації за вказаним рішенням ніколи не використовувалося.

Представник позивача за первісним позовом, а відповідачем за зустрічним, адвокатом Юркевич Х.В. подано до суду додаткові пояснення до позовної заяви, в яких вказано, у своєму відзиві відповідач Нижньовербізька сільська рада зазначає, що позивачка має у власності інші земельні ділянки, окрім спірної. Стосовно правомірності користування спірною земельною ділянкою, Нижньовербізька сільська рада зазначає, що оскільки записів про цю земельну ділянку в погосподарських книгах та земельно кадастрових книгах відсутні, тому на їхню думку позивачка користується земельною ділянкою без належних правових підстав. Водночас під час огляду витребовуваних доказів від Нижньовербізької сільської ради, видно такі дії органу місцевого самоврядування, зокрема у невнесенні записів або не вчасному їхньому внесенні є стандартною практикою. Адже фактично ОСОБА_4 земельна ділянка була передана в 2019році, а запис про неї в земельно кадастровій книзі з`явився, аж 2020р.

Якщо розглянути наявні в матеріалах справи докази, то стає зрозуміло, що орган місцевого самоврядування не завжди дотримується вимог чинного законодавства при передачі земельних ділянок у власність чи користування громадянам.

У своїх поясненнях представник Нижньовербізької сільської ради підтвердила що дійсно процедура передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачу була повністю порушена, проте це не має значення та не є підставою до скасування права власності на неї, адже на їхню думку спірна земельна ділянка була не належним чином (не у відповідності до вимог чинного законодавства ) передана позивачці у користування.

Тобто єдиною підставою, чому позивачка не має права на спірну земельну ділянку, - є порушення самої процедури передачі їй цієї земельної ділянки у користування органом місцевого самоврядування. Водночас грубе порушення усіх норм законодавства при передачі цієї ж земельної ділянки відповідачу не є підставою для скасування права власності на неї.

В даному випадку, вважає дії органу місцевого самоврядування не послідовними та несправедливими до позивачки та надто лояльними до відповідача. З усіх документів чітко видно, що дійсно органом місцевого самоврядування розроблена практика передачі земельних ділянок у власність чи користування громадянам, за процедурою яка є розроблена саме працівниками органу місцевого самоврядування. Тобто люди звертаючись до Нижньовербізької сільської ради з заявами про передачу їм земельної ділянки, дотримуються рекомендованої ними процедури та в кінці таки отримують земельні ділянки у власність чи користування. Тому у позивачки виникло правомірне очікування того, що орган місцевого самоврядування буде відноситись до неї так само як і до інших, в частині дотримання обіцяного про передачу земельної ділянки у власність, в майбутньому. Адже земельна ділянка позивачці була передана в користування на підставі рішення Нижньовербізької сільської ради№611-15/2008 від 31.03.2008р., та позивачка приступила до її використання, насадила там сад, відкрито користувалась земельною ділянкою з 2008р. та користується нею по сьогодні.

Більше того, як видно із долучених доказів, спірна земельна ділянка незаконно на підставі підробленого рішення Нижньовербізької сільської ради від 30 грудня 2009року, була передана у власність іншій особі. Та 03.06.2010 року на неї було видано Державний акт серії ЯИ №568074. Вироком Коломийського міськрайонного суду 10 жовтня 2016 року у справі №346/3785/16 к, ОСОБА_5 було визнано винуватою у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.08.2017р. у справі №346/699/17 виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку визнано недійсним та скасовано.

В матеріалах справи наявна копія договору дарування спірної земельної ділянки від 30.10.2020р. Договір дарування укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івановим В.О. та зареєстрований в реєстрі за №1299. В п. 2 даного договору зазначено, що земельна ділянка належить ОСОБА_4 на підставі «рішення, серія та номер 1320- XXXV/2019 виданий 01.09.2019р., видавник Нижньовербізька сільська рада об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області» Право власності на земельну ділянку зареєстроване в ДРРП на нерухоме майно 20.09.2019р.

Варто зазначити, що позивачка з моменту коли дізналася про незаконну передачу її земельної ділянки у 2009 році, весь час зверталася до органу місцевого самоврядування з метою контролю процедури скасування незаконної передачі у власність її земельної ділянки та з метою все ж таки отримати її у власність. Так як їй стало відомо 12.04.2019 р. було внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування права власності на земельну ділянку за рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.08.2017р. справа №346/699/17.

Тому 20.04.2019 року позивачка звернулась із письмовою заявою до Нижньовербізької сільської ради, об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області про передачу їй у власність спірної земельної ділянки. 22 травня 2019 року Нижньовербізькою сільською радою було винесено рішення, яким вирішено: «Відмовити заяву ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_2 про надання її земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в селі Нижній Вербіж по вулиці Л.Мартовича площею 0,492га з кадастровим номером :01:001:0418 в зв`язку з тим що її надано гр. ОСОБА_4 »

Хоча як видно із правовстановлюючих документів заяву про надання земельної ділянки ОСОБА_4 подав на сесію Нижньовербізької сільської ради тільки 16 липня 2019р. і тільки рішенням від 01.09.2019р. спірна земельна ділянка була передана йому у власність.

Крім того не менш важливим є і той факт, що заява у сільську раду від позивачки є аналогічною як у ОСОБА_4 та і підстава відмови у передачі земельної ділянки ОСОБА_1 є те, що земельна ділянка уже передана ОСОБА_4 хоча в квітні 2019 року ОСОБА_4 заява ще не подавалась.

Представник вважає такі дії органу місцевого самоврядування незаконними, з усього видно що позивачка мала правомірні очікування того, що орган місцевого самоврядування поведеться стосовно неї саме таким чином, як передача їй у власність раніше наданої у користування земельної ділянки. Жодні її дії не могли слугувати таким наслідком як неправомірна (обманна) підстава відмови їй у передачі у власність земельної ділянки. Більше того той факт що аналогічна заява яка була подана ОСОБА_4 значно пізніше від позивачки та задоволена органом місцевого самоврядування якраз і доводить те, що у позивачки були підстави для розумного сподівання отримання земельної ділянки у власність. Тому у ОСОБА_1 було правомірне очікування дієвої реалізації її майнового права.

Представник позивача за первісним позовом, а відповідачем за зустрічним, адвокатом Юркевич Х.В., вказує що в матеріалах справи достатньо доказів того, що рішення Нижньовербізької сільської ради від 22.05.2019р. при розгляді заяви ОСОБА_1 , якою їй було відмовлено у передачі їй земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0418 є незаконною та безпідставною. Чим грубо порушила законні права позивачки та її правомірне очікування на законні дії стосовно неї від органу місцевого самоврядування. Так само в матеріалах справи є достатньо доказів того, що процедура передачі земельної ділянки відповідачу є повністю порушеною та не законною.

На підставі вищенаведеного, просить позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, а представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Юркевич Х.М. просила первісний позов задоволити з підстав викладених у ньому, а у задоволенні зустрічного позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

Представник відповідачів за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом адвокат Волошанська О.І. просила відмовити у задоволенні первісного позову, так як такий є необгрунтований. Просила, задоволити зустрічну позовну заяву з мотивів викладених у ній.

Представник Нижньовербізької сільської ради просила відмовити у задоволені як первісного так і зустрічного позовів, оскільки такі є безпідставними.

Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи із такого.

Відповідно до копії рішення Нижньовербізької сільської ради від 31 березня 2008 року №611-15/2008 «Про надання земельної ділянки» слідує, що сільська вирішила надати ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 0.05 га для ведення особистого підсобного господарства, із земель запасу сільської ради (т.1 а.с.20).

Як слідує із копій погосподарської та земельно-кадастрових книг с.Нижній Вербіж про розміри земельних ділянок, їх цільове призначення, ОСОБА_1 володіє земельними ділянками загальною площею 0.5973 га, в тому числі: 0.0641 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер: :01:001:0068, підстава набуття права власності договір дарування земельної ділянки від 29 квітня 2005 року №Д-347), та 0.5332 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер: :01:001:0092, підстава набуття права власності рішення Нижньовербізької сільської ради від 07 червня 2006 року ІІ сесії п`ятого демократичного скликання (т.1 а.с.197, т.1 а.с.203-204, 208).

Згідно копії рішення Нижньовербізької сільської ради від 24 жовтня 2013 року №379-19/2013 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » вбачається, що останній затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0.0437 га., що знаходиться в АДРЕСА_2 . На ділянці, де проходять наземні та підземні комунікації заперечувати проводити ремонтні роботи. Передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0.0437 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.207).

Однак, відповідно до копії витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформація про власника земельної ділянки, площею 0.0437 га із кадастровим номером :01:001:0512 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , (тобто ОСОБА_1 ) відсутня (т.1 а.с.205).

Як слідує із копії заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2017 року (справа №346/699/17, провадження 2/346/685/17) позов Коломийської місцевої прокуратури в інтересах Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок задоволено. Визнано недійсними та скасовано: державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,6450 га по АДРЕСА_3 серія ЯИ №568072 кадастровий номер :01:001:0416 від 03 червня 2010 року; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5850 га по АДРЕСА_3 серія ЯИ №568073 кадастровий номер :01:001:0417 від 03 червня 2010 року; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0492 га по АДРЕСА_1 серія ЯИ №568074 кадастровий номер :01:001:0418 від 03 червня 2010 року; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,7200 га по АДРЕСА_3 серія ЯИ №568071 кадастровий номер :01:001:0399 від 03 червня 2010 року, які видані ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства. Зобов язано М якущака повернути земельні ділянки загальною площею 1,9992 га, загальною вартістю 1 085 880 грн.: кадастровий номер :01:001:0416 площею 0,6450 га; кадастровий номер :01:001:0417 площею 0,5850 га; кадастровий номер :01:001:0418 площею 0,0492 га; кадастровий номер :01:001:0399 площею 0,7200 га - з чужого незаконного володіння - Нижньовербізькій сільській раді об єднаної територіальної громади. Вказане рішення набрало законної сили 29.09.2017 року (т.1 а.с.13-19).

Згідно рішення Нижньовербізької сільської ради від 27 червня 2018 року №829-ХХІІ/2018 «Про передачу земельних ділянок в комунальну власність на території с.Нижній Вербіж», в комунальну власність передано земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,9992 га., які розташовані в АДРЕСА_1 та ОСОБА_9 , в тому числі: діл. № НОМЕР_2 площею 0,7200 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0399; діл. № НОМЕР_3 площею 0,6450 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0416; діл. № НОМЕР_4 площею 0,5850 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0417; діл. № НОМЕР_5 площею 0,0492 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0418 (т.1 а.с.23).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, станом на 23.04.2019, власником земельної ділянки (для ведення особистого селянського господарства) площею 0.0492, кадастровий номер :01:001:0418, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , була Нижньовербізька сільська рада. Форма власності комунальна. Підставою виникнення права власності є рішення №829-ХХІІ/2018 від 27 червня 2018 року (т.1 а.с.209).

30.07.2018 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Нижньовербізької сільської ради про виділення йому земельної ділянки розміром 0,0492 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0418 для ведення особистого селянського господарства (т.2 а.с. 200).

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 20 грудня 2018 року №1032-ХVІІІ/2018 «Про повторний розгляд заяви ОСОБА_4 » - останньому, надано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0418, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.213).

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до голови Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади із заявою, в якій просила надати їй земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , біля центральної дороги для ведення сільського господарства, так як вона обробляє вказану земельну ділянку біля 10 (десяти) років. Ділянка знаходиться біля її власного будинку (т.1 а.с.217).

Однак, рішенням Нижньовербізької сільської ради від 22 травня 2019 року №1176-ХХІХ/2019 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », останній відмовлено у поданій нею заяві про надання їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, в АДРЕСА_1 , площею 0.0492 га з кадастровим номером :01:001:0418 в зв`язку з тим, що її надано ОСОБА_4 (т.1 а.с.21, 212).

Як слідує з ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року (справа №346/3785/16-к, провадження №1-в/346/141/19) клопотання Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області про зняття арешту майна в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України задоволено та скасовано арешт майна накладений ухвалами слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Беркещук Б.Б. від 04.07.2016 року та 29.07.2016 року на земельні ділянки: площею 0,5600 га, кадастровий номер :01:002:0233, розташовану в АДРЕСА_2 ; площею 0,7340 га, кадастровий номер :01:001:0435, розташовану в АДРЕСА_3 ; площею 0,3198 га, кадастровий номер :01:001:0434, розташовану в АДРЕСА_3 ; площею 0,3500 га, кадастровий номер :01:001:0436, розташовану в АДРЕСА_1 ; площею 0,7200 га, кадастровий номер :01:001:0399, розташовану в АДРЕСА_3 ; площею 0,6450 га, кадастровий номер :01:001:0416, розташовану в АДРЕСА_3 ; площею 0,5850 га, кадастровий номер :01:001:0417, розташовану в АДРЕСА_3 ; площею 0,0492 га, кадастровий номер :01:001:0418, розташовану в АДРЕСА_1 ; площею 0,2396 га, кадастровий номер :01:001:0530, розташовану в АДРЕСА_3 ; площею 0,1504 га, кадастровий номер :01:001:0531, розташовану в АДРЕСА_3 ; площею 0,3255 га, кадастровий номер :01:001:0532, розташовану в АДРЕСА_3 (т.1 а.с.214-216).

16 липня 2019 року ОСОБА_4 повторно звернувся до голови Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади із заявою, в якій просив сесію Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення і відновлення меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0492 га в АДРЕСА_1 , для передачі у приватну власність із земель комунальної власності, із кадастровим номером :01:001:0418 (т.1 а.с.25).

Так, рішенням Нижньовербізької сільської ради від 01 вересня 2019 року №1320-ХХХV/2019, затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.0492 га ОСОБА_4 .. Передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0.0492 га, а саме: для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0492 га в тому числі: рілля 0.0492 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером - :01:001:0418 (т.1 а.с.73).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки (для ведення особистого селянського господарства) площею 0,0492, кадастровий номер :01:001:0418, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , станом на 13.10.2020 року є ОСОБА_4 . Форма власності приватна. Підставою виникнення права власності є рішення №1320-ХХХV/2019 від 01.09.2019 року (т.1 а.с.86).

Зокрема, як слідує із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки :01:001:0418 в натурі (на місцевості) розроблялася ТзОВ «ТиСа Захід» (т.1 а.с.75).

Як слідує із акту Нижньовербізької сільської ради ОТГ від 08 жовтня 2020 року, при перевірці та обстеження земельної ділянки яка належить ОСОБА_4 площа 0.0492 га в АДРЕСА_1 , комісією виявлено, що на вказаній земельній ділянці із кадастровим номером :01:001:0418, ростуть плодові багаторічні насадження в кількості 37, приблизний вік яких складає від двох до п`яти років. Також на вказаній ділянці виявлено складені на купку каміння, металічна бочка, металічний вагончик та забетонований каналізаційний септик. Комісія рекомендувала Виконавчому комітету Нижньовербізької сільської ради направити ОСОБА_1 письмовий припис щодо звільнення земельної ділянки від багаторічних насаджень, металічної бочки, металічного вагончика, каміння та переміщення каналізаційного септика в місячний термін до 10 листопада 2020 року (т.1 а.с.32).

Згідно рішення Нижньовербізької сільської ради від 23 жовтня 2020 рок №1909-XLVІІ/2020, сесія вказаної сільської ради об`єднаної територіальної громади вирішила затвердити акт комісії Нижньовербізької сільської ради від 08.10.2020 р. Виконавчому комітету Нижньовербізької сільської ради направити припис ОСОБА_1 щодо звільнення земельної ділянки, яку вона використовує без правоустановлюючих документів в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:001:0418, яка на даний час є власністю ОСОБА_4 в місячний термін до 10 листопада 2020 року. В випадку невиконання даного припису в указаний термін рекомендовано ОСОБА_4 вирішити дане питання в судовому порядку (т.1 а.с.31).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Івановим В.О., та зареєстрованого в реєстрі за №1299, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.0492 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0418 (т.1 а.с.71-72).

Право власності на спірну земельну ділянку 13.10.2020 року зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.07.2021 року (т. 1 а.с. 105-106).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що Виконавчим комітетом Нижньовербізької сільської ради складено відповідний актовий запис №44, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (т.1 а.с.99).

09 квітня 2021 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Харук Олесею Михайлівною відкрита спадкова справа №20/2021. Станом на 30 грудня 2021 року є наступні спадкоємці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.145).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша ст. 12 ЦПК України).

Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Розподіл землі є особливо чутливим має здійснюватися з дотриманням принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України (тут і в подальшому в редакції закону, яка була чинною станом на час прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема:

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з статтею 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності врегульовано статтею 116 Земельного кодексу України.

Так, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частинами 7-9 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 30.07.2018 року ОСОБА_4 звернувся до органу місцевого самоврядування з метою реалізувати своє право на безоплатну передачу йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, вказав конкретну земельну ділянку, яку він має намір приватизувати: земельну ділянку площею 0,0462, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0418.

Відповідно до чинного законодавства земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до термінів, наведених у статті 1 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

За приписами статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видом документації із землеустрою є, зокрема й технічна із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Тобто, згідно з ЗК України способами формування земельної ділянки, є, у порядку відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок), шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина друга статті 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про сформовану земельну ділянку, що має кадастровий номер, її відведення може відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 802/1539/17-а та від 08 листопада 2023 року у справі № 580/2043/20.

Таким чином суд зазначає, що необхідності в наданні дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою у данному випадку не було, оскільки, як слідує з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а.с. 75-77), вказана земельна ділянка вже на той момент булла сформована і зареєстрована в Управлінні Держемагества у Коломийському районі від 03.06.2010 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як встановлено судом, на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 09.08.2017 року рішенням Нижньовербізької сільської ради від 27 червня 2018 року № 829-ХVII/2018 земельна ділянка площею 0,092 в АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0418 передана в комунальну власність після її вилучення в попереднього власника ОСОБА_11 .

Таким чином, приймаючи 20.12.2018 року рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_4 . Нижньовербізька сільська рада діяла у відповідності до вимог чинного на той момент земельного законодавства.

Щодо твердження позивачки, що у неї існувало першочергове право на отримання у власність спірної земельної ділянки, оскільки вказана земельна ділянка перебувала у її фактичному користуванні і вона здійснювала за нею догляд, суд зазначає наступне.

Рішенням Нижньовербізької сільської ради від 31 березня 2008 року № 611-15/2008 вирішено передати ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу сільської ради.

Також актом Нижньовербізької сільської ради від 08 жовтня 2020 в складі голови земельної комісії та депутатів сільської ради при перевірці та обстеження земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 площа 0.0492 га в АДРЕСА_1 , виявлено, що на вказаній земельній ділянці із кадастровим номером :01:001:0418, ростуть плодові багаторічні насадження в кількості 37, приблизний вік яких складає від двох до п`яти років. Також на вказаній ділянці виявлено складені на купку каміння, металічна бочка, металічний вагончик та забетонований каналізаційний септик.

З огляду на вказане рішення та факт користування земельною ділянкою позивачка ОСОБА_1 стверджує, що у неї виникло першочергове право на отримання у власність спірної ділянки.

Однак з таким твердженням позивачки суд не може погодитись з огляду на таке.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які б підтверджували виникнення у неї права користування спірною земельною ділянкою, внесення нею плати за таке користування.

Таким чином, факт користування земельною ділянкою без належної на те правової підстави не зумовив виникнення у позивачки ОСОБА_1 права на спірну земельну ділянку. Також суд зазначає, що закон не встановлює для позивачки жодного переважного права на отримання такої земельної ділянки у власність.

Враховуючи наведене суд відзначає, що додані до справи докази підтверджують законність прийнятого тридцять п`ятою сесією сьомого демократичного скликання Нижньовербізької сільської ради 01 вересня 2019 року рішення №1320-XXXV/2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на землю ОСОБА_4 » що вказують на те, що ОСОБА_4 в законний спосіб став власником земельної ділянки (для ведення особистого селянського господарства) площею 0,0492 га, з кадастровим номером :01:001:0418, за адресою: АДРЕСА_1 та у подальшому в законний спосіб розпорядився своїм майном, уклавши 13 жовтня 2020 року договір дарування на користь ОСОБА_2 .

Та обставина, що Нижньовербізькою сільською радою двічі приймалось рішення про передачу ОСОБА_4 спірної земельної ділянки (20.12.2018 та 01.09.2019 року) не спростовує законності процедури приватизації.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, за змістом ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Закон не обмежує коло осіб, які мають право вимагати визнання недійсним оспорюваного правочину лише сторонами. Ними можуть бути будь-які заінтересовані особи, права або охоронювані інтереси яких порушені таким правочином. За визнанням недійсним правочинів до суду звертаються не тільки сторони, а й інші особи, на стані яких негативно відбивається цей правочин, або які з інших причин зацікавлені в його недійсності.

Позов особи, яка не була учасником правочину, про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути задоволений лише в тому разі, якщо таким правочином порушено право цієї особи - не учасника правочину, і воно може бути відновлене шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка звертається з позовом про визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала; у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 не була стороною оскаржуваного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи на момент вчинення спірних правочинів, права позивачки ОСОБА_1 жодним чином не порушувалися, оскільки остання не була стороною такого правочину та не мала на той період жодних прав та обов`язків відносно земельної ділянки, яка була предметом укладеного правочину.

Підстави для державної реєстрації прав визначено статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень .

Так, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема:

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що при проведенні державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0492 га по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0418 від 20.09.2019 року №33399102, проведену Державним реєстратором Коломийської районної державної адміністрації, не було допущено порушень закону, оскільки вказану реєстрацію було проведено на підставі рішення Нижньовербізької сільської ради №1320-XXXV/2019 від 01 вересня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчують право власності на землю ОСОБА_4 ».

Також законним вбачається державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, проведена 13.10.2020 року приватним нотаріусом Івановим В.О. на підставі договору дарування № 1299 від 13.10.2020 року за ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Враховючи, що судом позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б свідчили про порушення допущені при формуванні спірної земельної ділянки, складанні та затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж цієї ділянки чи підстав для визнання нечинними рішень органу місцевого самоврядування на підставі яких виникало право власності на спірну земельну ділянку, то підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки суд також не вбачає.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом є недоведеними, у зв`язку з чим в задоволенні її позову слід відмовити.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 жодним чином не реалізувала рішення Нижньовербізької сільської ради за №611-15/2008 від 31.03.2008 року «Про надання земельної ділянки», після ухвалення цього рішення Нижньовербізька сільська рада в інший законний спосіб розпорядилась вказаною в рішенні земельною ділянкою, що вказує на втрату чинності такого рішення.

Суд зазначає, що вимоги за зустрічним позовом щодо визнання незаконним і скасування рішення Нижньовербізької сільської ради за №611-15/2008 від 31.03.2008 року «Про надання земельної ділянки» не підлягають до задоволення, оскільки вказане рішення жодним чином не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, суд вважає вимоги зустрічного позову необгрутнованими та не вбачає підстав для його задоволення.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору тавитрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмі рсудового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Вимоги статті 141 ЦПК України пов`язують розподіл судових витрат з розміром задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позовні вимоги за первісним і зустрічним позовом задоволенню не підлягають, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Нижньовербізької сільської ради на користь ОСОБА_1 , а також і з ОСОБА_1 і Нижньовербізької сільської ради на користь ОСОБА_3 судових витрат.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20 липня 2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0492 кадастровий номер :01:001:0418.

Відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки позивачу за первісним позовом відмовлено у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, то подальше збереження заходів забезпечення позову є недоцільним.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 203, 204, 215, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району, про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради, припинення та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Нижньовербізької сільської ради, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20 липня 2021 року та зняти арешт із земельної ділянки площею 0,0492 кадастровий номер :01:001:0418.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , жителька: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом та зустрічним позовом:

Нижньовербізька сільська рада, місцезнаходження: с. Нижній Вербіж, вул. Довбуша, 1, Коломийський район, Івано-Франківська область, .

Суддя: Сольський В. В.