Справа № 350/311/25
Номер провадження 2/350/259/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2025 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
представника позивача Цюнди І.І.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Родікова І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником -
27.02.2025 ПАТ «Укрнафта», звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником.
Відповідно до вимог Постанови Кабінету міністрів України від 22.01.1996 р. № 116 «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» із змінами і доповненнями, бухгалтерією НГВУ «Долинанафтогаз» було надано розрахунок суми відшкодування НГВУ «Долинанафтогаз» збитків від нестачі ТМЦ у ОСОБА_1 . Станом на 01.03.2024 сума збитків від нестачі комплектуючих верстатів-качалок під звітом відповідача склала 205587, 55 грн. з ПДВ. У зв`язку з цим посилаючись на положення ст.139, п.п 1, 5 ч.1 ст.134 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача суму збитків від нестачі комплектуючих верстатів-качалок під звітом відповідача склала 205587, 55 грн.
Ухвалою від 04.03.2025 суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами загального провадження, призначивши підготовче засідання.
Ухвалою від 08.04.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача Цюнда І.І., підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві і просила позов задоволити в повному обсязі. Додатково пояснила, що ОСОБА_1 працює на посаді, яка передбачає повну матеріальну відповідальність з 19.06.2023. Оскільки договір про повну матеріальну відповідальність було підписано, то вважає, що відповідач повинен відшкодувати збитки підприємству.
Відповідач та його представник проти позовних вимог заперечували. Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 19.06.2023 було переведено на посаду майстра з ремонту устаткування бригади № 1 з ремонту устаткування прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта». Дійсно 19.06.2023 між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Проте вказаний договір укладений без проведення інвентаризації. Позивач прийняв посаду, після людини, яка померла, фактично ніхто посаду не передавав. Недостача сталася не з його вини, він жодних збитків підприємству не наносив. Відповідач вказав, що дійсно матеріальні цінності у вигляді, фактично металобрухту є відсутні, але це специфіка даного виробничого процесу. Так, у результаті ремонту верстатів-качалок, часто приймається рішення про заміну комплектуючих, фактично деякі деталі, які є придатними для використання можуть використовуватися для ремонту, а інші вже списуються. Він на даній посаді на момент проведення перевірки пропрацював пів року, за цей час зауважень до нього з боку керівника не було, тобто ввірену йому ділянку роботи він виконував належним чином. Не заперечує, що була наявна недостача комплектуючих, але це зовсім не його вина. Ревізія відбулася за тривалий період, тому встановити хто саме допустив недостачу комплектуючих є неможливо. Наполягає, що передача йому майна під повну матеріальну відповідальність відбулася формально. Він не може бути матеріально відповідальною особою, оскільки дані качалки знаходяться на різних площадках, між ними значні відстані, охорону даних об`єктів забезпечують інші люди, це взагалі не його сфера відповідальності. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Вислухавши учасників справи та їхніх представників, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України).
Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм спірні правовідносини.
19.06.2023 ОСОБА_1 було переведено на посаду майстра з ремонту устаткування бригади № 5 з ремонту устаткування прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» (а.с.20-23).
19.06.2023 між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.29). Відповідно до цього Договору відповідач ОСОБА_1 , який обіймає посаду майстра з ремонту устаткування бригади № 5 з комплексного обслуговування і ППР нафтопромислового устаткування на об`єктах видобутку прокатно-ремонтного та експлуатаційного обладнання НГВУ «Долинанафтогаз», приняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довіреного ТМЦ, прийнятих на себе по повну матеріальну відповідальність, і зобов`язується: а) дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або інше користування матеріальних цінностей і вживати заходів для попередження їх втрат; б) своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують збереженню довірених йому матеріальних цінностей; в) брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей. При цьому, в договорі визначені обов`язки підприємства, так адміністрація зобов`язується: а) створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення збереження довірених йому матеріальних цінностей; б) ознайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також з інструкціями і правилами, що стосуються збереження, приймання, обробки, продажу (здачі) матеріальних цінностей, а також застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей; в) проводити у встановленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей.
У випадку незабезпечення з вини Працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, розмір збитків, завданих підприємству та їх відшкодування визначається у відповідності до чинного законодавства. Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.
Посадовою інструкцією майстра з ремонту устаткування бригади № 5 з ремонту устаткування прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання, затвердженої 25.06.2019, встановленні завдання та зобов`язання працівника. Згідно інструкції, матеріальна відповідальність працівника визначається окремими наказово-розпорядчими корпоративними документами (а.с.24-27).
Контрольно-ревізійною службою Західного нафтопромислового району Департаменту функціонального контролінгу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», у відповідності до плану роботи на І-ше півріччя 2024 року, проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності структурного підрозділу ПАТ «Укрнафта» - Нафтогазовидобувного управління (НГВУ) «Долинанафтогаз» за період 01.01.2020 по 01.03.2024.
За результатами перевірки було встановлено, що 209 одиниць УШСН, що обліковуються під звітом майстрів прокатно ремонтного цеху експлуатаційного обладнання (ПРцЕО) НГВУ «Долинанафтогаз», зокрема, і ОСОБА_1 , верстати-качалки є розкомплектовані, а на більшості відсутні інвентарні номери, що значно утруднило процес їх ідентифікації. Проведеною інвентаризацією під звітом матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 , виявлено нестачу комплектуючих верстатів- качалок різних моделей на загальну суму 171322,96 грн., та лишки комплектуючих на суму 118922, 84 грн. (а.с.31-33).
Згідно розрахунку суми відшкодування НГВУ «Долинанафтогаз» збитків від нестачі ТМЦ у ОСОБА_1 сума збитків від нестачі комплектуючих верстатів-качалок під звітом відповідача склала 205587, 55 грн. з ПДВ (а.с.34).
Суд констатує, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).
Згідно з пунктами 1, 2, 5, 6 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків.
Чинним законодавством не передбачено повної матеріальної відповідальності майстра з ремонту устаткування бригади з ремонту устаткування прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання.
Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (які досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 135-1 КЗпП України).
Сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі за заподіяну шкоду за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.
Така правова позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-16цс12 від 25 квітня 2012 року, де зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі за заподіяну з їх вини шкоди.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).
Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника доводить позивач.
Суд констатує, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження, що до обов`язків майстра з ремонту устаткування бригади № 5 з ремонту устаткування прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання належить повна матеріальна відповідальності за незабезпечення цілості майна. Відсутні підстави покладення на відповідача матеріальної відповідальності на підставі договору про взяття на себе повної матеріальної відповідальності.
Статтею 138 КЗпП України визначено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.
Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що шкода заподіяна товариству, винними протиправними діями (бездіяльністю) відповідача, при цьому виконувана ним робота не є безпосередньо пов`язаною із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується його посадовою інструкцією.
Крім того, відповідно до укладеного договору про повну індивідуальну відповідальність, позивач зобов`язувався створити працівникові умови, необхідні для нормальної роботи та забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, чого зроблено не було, оскільки вказані цінності зберігалися на багатьох площадках в різних місцях і під відкритим небом.
Суд також враховує, що товарно-матеріальні цінності не були передані відповідачу у встановленому законом порядку. Так, в порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879 (із змінами та доповненнями), передача товарно-матеріальних цінностей відбулася не на підставі акту приймання-передачі, як пояснив відповідач в судовому засіданні, то фактичної передачі не відбувалося, оскільки особа, яка працювала на його місці померла.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідачем було завдано пряму дійсну шкоду винними протиправними його діями. Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що керівництвом приватного підприємства вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, а також те, що позивачем були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей. Разом із цим позивачем також не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди.
За вищевикладених обставин, враховуючи правову природу та юридичну силу укладеного сторонами договору про повну індивідуальну відповідальність від 19.06.2023, як на єдину підставу для задоволення позову, на що в судовому засіданні вказувала представник позивача суд дійшов висновку, що такий не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі, а тому позовні вимоги є недоведеними і в їх задоволенні слід відмовити.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -
Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником.
На рішення може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.08.2025.

Суддя:

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» , адреса м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, 04053;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса АДРЕСА_1