справа № 760/5782/24
провадження № 22-з/824/777/2025
провадження № 22-з/824/812/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВА)

05 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві питання про ухвалення додаткового судового рішення в цивільній справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Наконечкого Віталія Леонідовича про розподіл судових витрат та за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Кухарука Владислава Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Наконечним Віталієм Леонідовичем та ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Кухаруком Владиславом Олександровичем на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Наконечним Віталієм Леонідовичем на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Наконечним В.Л. залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану представником - адвокатом Кухаруком В.О. на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року задоволено. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати процентів за договором позики від 18 серпня 2022 року у розмірі 2 707 363 (два мільйони сімсот сім тисяч триста шістдесят три гривні) 01 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 15 140,00 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 22 710,00 грн, а всього 37 850 (тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят гривень) 00 коп. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Наконечним В.Л. на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року задоволено частково. Додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року скасовано.

16 травня 2025 року через систему Електронний суд на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Наконечкого В.Л. про розподіл судових витрат.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що при ухваленні постанови суду від 13 травня 2025 року апеляційним судом не вирішено питання про відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу на підставі поданих ним документів у розмірі 54 040,00 грн.

22 травня 2025 року засобами поштового зв`язку (направлено 19 травня 2025 року) на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Кухарука В.О. про ухвалення додаткового рішення.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що при ухваленні постанови суду від 13 травня 2025 року апеляційним судом не вирішено питання про відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу на підставі поданих ним документів під час апеляційного розгляду у розмірі 300 000,00 грн та під час розгляду справи судом першої інстанції - 70 000,00 грн.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року матеріали цивільної справи за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Наконечкого Віталія Леонідовича про розподіл судових витрат та за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Кухарука Владислава Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Наконечним Віталієм Леонідовичем та ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Кухаруком Владиславом Олександровичем на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Наконечним Віталієм Леонідовичем на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, призначено до розгляду. Учасникам справи встановлено строк для можливості надання своїх пояснень чи заперечень щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 ст. 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі, витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу розподілу не підлягають. У зв`язку з цим, заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Наконечкого В.Л. про розподіл судових витрат колегія суддів залишає без задоволення.

Розподілу підлягають лише витрати ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегією суддів встановлено, що у позовній заяві представник Кулика В.Г. вказав, що орієнтовний розмір витрат у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції складають від 100 000,00 грн до 200 000,00 грн та складаються із витрат на професійну правничу допомогу та сум судового збору. Докази понесення витрат будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 вказав, що орієнтовний розмір витрат у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції складають від 60 000,00 грн до 150 000,00 грн та складаються із витрат на професійну правничу допомогу та сум судового збору. Докази понесення витрат будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Наявність договірних відносин між адвокатом та ОСОБА_2 підтверджується договором про надання правової допомоги №27-10/2020-01 від 27 жовтня 2020 року, укладеним з АО «Олександр Перемежко та партнери».

За умовами договору, клієнт доручає юридичній фірмі надавати правову допомогу (юридичні послуги) в цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справах та у справах про адміністративні правопорушення, а юридична фірма погоджується надавати клієнту таку допомогу згідно з умовами цього договору, а клієнт погоджується сплачувати надані послуги в порядку, строки та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до пункту 4.1. договору, клієнт оплачує послуги фірми за попередньо погодженою фіксованою вартістю або із застосуванням погодинних ставок юридичної фірми. Сторони визначають найбільш зручний порядок визначення вартості юридичних послуг окремо по кожному із замовлень.

Відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди №05-02/2024-01 від 05 лютого 2024 року сторони домовилися про надання юридичною фірмою правової допомоги клієнтові у веденні судової справи відносно стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_1 .

У додатковій угоді №1 від 29 листопада 2024 року до Додаткової угоди №05-02/2024-01 сторони погодили фіксовану вартість за надані послуги в суді першої інстанції в сумі 70 000,00 грн.

Факт оплати ОСОБА_2 правничої допомоги у розмірі 70 000,00 грн підтверджується випискою по рахунку АО «Олександр Перемежко та партнери» за 03 грудня 2024 року.

У додатковій угоді №2 від 27 березня 2024 року до Додаткової угоди №05-02/2024-01 сторони погодили фіксовану вартість за надані послуги в суді апеляційної інстанції в сумі 300 000,00 грн.

Факт оплати ОСОБА_2 правничої допомоги у розмірі 300 000,00 грн підтверджується випискою по рахунку АО «Олександр Перемежко та партнери» за 15 травня 2025 року.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 доведено достатніми, належними та допустимими доказами надання адвокатом послуг правничої допомоги.

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

16 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Наконечний В.Л. подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просив відмовити ОСОБА_2 у стягненні витрат на правничу допомогу.

Вказав, що позивачем розмір судових витрат, понесених в суді першої інстанції, був змінений після рішення суду, чим порушено п. 4 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 134 та п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України

ОСОБА_2 всупереч ч. 1 ст. 134 та п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві не вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які він поніс на момент підготовки документів в зв`язку із розглядом справи. Як наслідок, ОСОБА_1 було позбавлено процесуальної можливості з`ясувати реальність понесених витрат та їх пов`язаність зі справою на момент подання ОСОБА_2 заяв по суті справи, надавши суду першої інстанції відповідні докази.

Також, 29 листопада 2024 року між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Перемежко та Партнери» укладено додаток №1 до додаткової угоду №05-02/2024-01 від 05 лютого 2024 року, яким визначено «фіксовану вартість» за надані послуги в суді першої інстанції в розмірі 70 000,00 грн.

Водночас суд першої інстанції виніс рішення 28 листопада 2024 року.

Визначення розміру судових витрат після винесення рішення суду порушує принцип змагальності і інтереси відповідача, тому не допускається.

Вважає, що визначення фіксованої вартості за правничу допомогу можливо до початку розгляду справи, а не після.

Аналогічне мало місце і при розгляді справи апеляційним судом.

Водночас, витрачений адвокатом на надання послуг, обсяг наданих адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції є в рази менший, ніж понесений в суді першої інстанції. Заперечення позивача базувались на доводах, які раніше були висловлені в суді першої інстанції.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/ або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

Визначаючи розмір витрат, які сторона позивача понесла у зв`язку з розглядом справи, колегія суддів крім іншого, враховує положення ч. 4 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Подаючи апеляційну скаргу, представник позивача зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у справі на суму від 60 000,00 грн до 150 000,00 грн. Однак, у заяві про ухвалення додаткового рішення не навів підстав перевищення судових витрат більш ніж удвічі та не надав доказів неможливості передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, з урахуванням встановлення фіксованого розміру оплати роботи адвоката.

Колегія суддів проаналізувала надані представником ОСОБА_2 докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат з фіксованим розміром гонорару, а також враховуючи фінансовий стан обох сторін, ціну позову, значне завищення позивачем заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу у апеляційному суді, приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції по 20 000,00 грн, а всього 40 000,00 грн за рахунок відповідача ОСОБА_3 , оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 та ухвалення додаткової постанови про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 270, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Наконечкого Віталія Леонідовича про розподіл судових витрат - залишити без задоволення.

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Кухарука Владислава Олександровича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення у справі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 (сорок тисяч гривень) 00 копійок.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова