Справа № 450/3350/25 Провадження № 2/450/2030/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

03 серпня 2025 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Спілки (об`єднання) громадян співвласників АС «НИВА», Голови Спілки (об`єднання) громадян співвласників АС «НИВА» Скопика Василя Андрійовича про визнання недійними правочинів,

в с т а н о в и в :

30.07.2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Спілки (об`єднання) громадян співвласників АС «НИВА», Голови Спілки (об`єднання) громадян співвласників АС «НИВА» Скопика Василя Андрійовича, в якому просять визнати недійсними усі правочини від імені спілки (об?єднання) громадян співвласників АС «Нива» за підписом ОСОБА_4 стосовно майна АС «Нива», за підписом з 12.07.2000 року, обґрунтовуючи такі вимоги тим що, позивачі є членами колективного сільськогосподарського підприємства аграрної спілки «Нива», створеної та зареєстрованої 18.04.1995 року. Підприємство діє відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», не було реорганізоване чи ліквідоване, а його майно, у тому числі нерухоме, було викуплене трудовим колективом. Відповідно до статуту та норм закону, члени КСП мають право на пайовий фонд підприємства, а держава гарантує додержання їхніх прав та інтересів. Однак, як встановлено рішенням Пустомитівського районного суду від 01.03.2023 року, спілка (об`єднання) громадян співвласників майна АС «Нива» діяла як громадська організація, укладала договори та вчиняла правочини щодо майна підприємства від імені голови Скопика В.А., при цьому документів про її державну реєстрацію не виявлено. З отриманих від органів влади відповідей встановлено, що такої юридичної особи в державному реєстрі немає, хоча вона вчиняла правочини стосовно майна АС «Нива». Позивачі вважають, що ці дії порушують їхні права як співвласників пайового фонду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2025 року, головуючим суддею (суддя-доповідач) по розгляду справи № 450/3350/25 визначено суддю Мельничук І. І. та передано 31.07.2025 року.

Оглянувши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Наведене дає підстави для висновку, що «суд, встановлений законом» охоплює поняття юрисдикції суду, визначеної процесуальним законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним в розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 183/4196/21).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частинами першою та другою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У силу вимог ст. 1 ГПК України визначено, що господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1ст. 2 ГПК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з поняттями, які наведені у ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Підприємство є юридичною особою, має поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку та може мати печатки. Підприємства можуть на добровільних засадах об`єднуватися в спілки (об`єднання), бути засновниками акціонерних товариств, які діють на основі своїх статутів.

Відповідно статті 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів, членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Розпорядженням №134 від 18.04.1995 голови Пустомитівської районної ради Львівської області держгосп «Нива» був перереєстрований у агроспілку «Нива», про що зроблено відмітку на статуті АС «Нива».

У постанові Львівського апеляційного суду від 22.11.2018 року у справі № 450/685/17 встановлено, що «згідно з наказом директора ПАФ «Нива» за №62 від 03 вересня 2002 року було розпочато процедуру ліквідації ПАФ «Нива», у зв`язку з чим 28 вересня 2002 року, на підставі рішення загальних зборів пайовиків від 18 серпня 2002 року, майно пайового фонду АС «Нива» реорганізованої в ПАФ «Нива» було передано в цілому Спілці пайовиків співвласників майна АС «Нива».

Вказана постанова Львівського апеляційного суду від 22.11.2018 року оскаржувалась, однак постановою Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 року в частині стягнення на користь Спілки (об`єднання) громадян - співвласників майна реорганізованої Аграрної спілки «Нива» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Барком» судового збору таке скасовано, в іншій частині постанова Львівського апеляційного суду від 22.11.2018 року залишена без змін, та відповідно набрала законної сили 25.09.2019 року.

Згідно Наказу Міністерства аграрної політики України № 96 від 06.04.2001 «Про затвердження рекомендацій, щодо передачі майна пайового фонду реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства у спільну часткову власність та організації управління таким майном» (Рекомендації), які визначають процедуру передачі майна пайового фонду реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства у спільну часткову власність та організацію управління користування таким майном. Зокрема, п.3 Рекомендацій, встановлено, що ініціаторами передачі майна у спільну часткову власність є власники майнових паїв. Відповідно до п.4 Рекомендацій, передача майна у спільну часткову власність співвласникам здійснюється у випадках, коли члени КСП, які виходять з його складу з майновими паями та земельними частками: бажають спільно, відповідно до сукупної вартості належних їм майнових паїв, отримати у спільну часткову власність певний майновий комплекс для його подальшого спільного використання або передачі в оренду; не мають наміру на базі отриманого майна в подальшому створювати нове підприємство і не мають можливості або бажання самостійно використовувати таке майно; не мають можливості поодинці отримати при виході на суму майнових паїв індивідуально визначене майно. Згідно п. 10 Рекомендацій: у випадку, коли чисельність співвласників значна (більше як 50-100 чол.), з метою забезпечення управління та контролю за використанням майна створюється громадська організація - Спілка (об`єднання) громадян-співвласників. В цьому випадку використовується форма Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності. Відповідно до п.11 Рекомендацій: Спілка (об`єднання) є добровільною громадською організацією, яка створена власниками цілісного майнового комплексу на основі єдності інтересів щодо спільної реалізації своїх майнових прав. Спілка (об`єднання) не є юридичною особою. Офіційне визнання спілки (об`єднання) здійснюється шляхом подання повідомлення про її заснування виконавчому комітету сільської ради. У випадку, коли діяльність спілки (об`єднання) поширюється на територію декількох адміністративно-територіальних одиниць, її легалізація здійснюється виконавчим комітетом районної ради.

Спілка об?єднання (громадян) співвласників майна АС «Нива» як встановлено в рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2023 року в справі № 450/1829/19 є громадською організацією, яка, як зазначено в цьому рішенні, укладала договори, здійснювала правочини по розпорядженню майном АС «Нива». За підписом ОСОБА_4 , який увесь час був головою цієї спілки.

Таке рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 11.04.2023 року.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, обставини, встановлені рішеннями суду у цивільних справах, що набрали законної сили та мотиви, викладені у позові, суд приходить до висновку, що Спілка (об`єднання) громадян співвласників АС «НИВА» є громадською організацією.

Згідно з поняттями, які наведені у ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадська організація це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Громадське об`єднання це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; громадська організація- це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Статут громадського об`єднання це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17 вказала, зокрема, що спори за участю громадського об`єднання зі статусом юридичної особи як учасника цивільних правовідносин підлягають розгляду у судах відповідно до вимог як ЦПК України, так і Господарського процесуального кодексу України залежно від змісту позовних вимог та сторін такого спору.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідачів про визнання недійсними усіх правочини від імені спілки (об?єднання) громадян співвласників АС «Нива» за підписом ОСОБА_4 стосовно майна АС «Нива», з 12.07.2000 року, даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки виник спір з корпоративних відносин, між членами юридичної особи, пов`язаний із діяльністю, управлінням такої юридичної особи, що у свою чергу підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Зважаючи на вищевикладені положення процесуального закону, враховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, у зв`язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд відповідно до ст. 186 ЦПК України відмовляє у відкритті провадження у справі та роз`яснює позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Спілки (об`єднання) громадян співвласників АС «НИВА», Голови зборів співвласників майна АС «Нива» ОСОБА_4 про визнання недійними правочинів.

Роз`яснити позивачам, що розгляд справи за даним позовом віднесено до юрисдикції господарського суду.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України, роз`яснити позивачам про можливість звернення з позовом до Господарського суду Львівської області у порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяІ. І. Мельничук