Справа № 748/2060/25
Провадження № 2/750/2663/25
У Х В А Л А

07 серпня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді секретарі Супруна О.П., Щибря Ю.С.,

розглянувши в підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

11.06.2025 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з до 1/6 частки заробітку (доходу).

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області Кухти В.О. справу передано за підсудністю на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова.

10.07.2025 справу розподілено судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

30.07.2025 представник позивача, адвокат Андрушко А.В., подала через систему «Електронний суд» до початку підготовчого засідання письмову заяву про залишення позову без розгляду.

05.08.2025 представник відповідача, адвокат Старков І.О., подав через систему «Електронний суд» клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 24 000,00 грн та поштових витрат у розмірі згідно долучених до матеріалів справи квитанцій поштової служби.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку.

На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначає спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За приписом пункту п`ятого частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Закріплене за позивачем право на подання заяви про залишення позову без розгляду є абсолютним і не залежить від думки інших учасників процесу. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (постанови Верховного Суду від 03.02.2023 у справі № 683/1861/19, від 10.04.2020 у справі № 548/2531/18, від 05.10.2021 у справі № 308/13199/17, від 04.04.2022 у справі № 441/1609/19).

Повноваження представника позивача, адвоката Андрушко А.В., підтверджуються ордером серії ВХ № 1102340 від 28.07.2025.

Оскільки подане представником позивача клопотання про залишення позову без розгляду не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, його належить задовольнити.

Вирішуючи клопотання про стягнення судових витрат із позивача суд виходить із наступного.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України), та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але провадження закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системне тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18 наголосив, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Залежно від конкретних обставин справи, суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).

Із огляду на обставини справи та доводи заяви про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу та витрат на відправку поштової кореспонденції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_1 таких витрат відповідача на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки само по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не являється необґрунтованими діями позивача, оскільки це диспозитивне право сторони, яка позивалась, передбачене пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України, що не містить обмежень в його реалізації. Наведені положення цивільно-процесуального законодавства не зобов`язують сторону наводити у заяві про залишення позову без розгляду підстави, з яких така процесуальна дія вчиняється.

У матеріалах цивільної справи відсутні належні докази наявності умислу в діях позивача, що спричинило б відповідачу негативні наслідки та свідчило б про недобросовісність та незаконність звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом. Судом не застосовувалися до сторони позивача заходи процесуального примусу за зловживання процесуальними правами, передбачені статтями 143-148 ЦПК України. Розгляд справи тривав менше 1 місяця з часу відкриття провадження у справі.

Суд виходить із того, що витрати на професійну правничу допомогу та відправку поштової кореспонденції виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації ОСОБА_2 процесуальних прав, зокрема права на подачу відзиву.

Отже, завідомо та очевидно недобросовісних дій позивача при зверненні до суду з цим позовом або зловживання ним процесуальними правами в ході судового розгляду не встановлено, що не дає правових підстав для стягнення судових витрат із ініціатора спору.

Керуючись статтями 142, 258-261, 353, 354, 432 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву представника позивача задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишити без розгляду.

Клопотання представника відповідача про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із розглядом справи, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Суддя