Номер провадження: 22-ц/813/3107/25
Справа № 509/7012/23
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач Державне підприємство «ТВК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року,

за позовом Державного підприємства «ТВК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2023 року ДП «ТВК»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що 23 квітня 2019 року між ДП «ТВК» (Сторона 1) та громадянином України Ле Куок Фонг (Сторона 2) укладено договір №С4-20/2019 про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20, розташованого на території державного підприємства «ТВК». Предметом договору є надання відповідачу в якості торгового місця, складсько-торгівельне приміщення, яке належить позивачу та розташоване на місці С4-20 загальною площею 144 кв.м. строком до 31.12.2030 року та здійснення послуг з обслуговування вказаного складсько-торгівельного приміщення. Вказане складсько-торгівельне приміщення є державною власністю, перебувають на бухгалтерському обліку Державного підприємства «ТВК» на умовах користування.

Відповідно до п.п. 2.2.2. п. 2.2. ч. 2 Договору, Сторона 2 (Ле Куок Фонг) зобов`язується своєчасно сплачувати послуги з обслуговування, а також витрати по тарифам в терміни які встановлені умовами Договору, п.п.2.2.3, 2.3.1, 3.1, 3.3. та 3.4.

Згідно п. 3.1. ч. 3 договору Сторона 2 здійснює оплату послуг за обслуговування складсько-торгівельного приміщення та послуг, щодо здійснення вантажно-розвантажувальних робіт згідно тарифів, які встановлюються Стороною 1. Термін сплати до 20 числа кожного поточного місяця.

Згідно до п.3.2. договору Сторона 2 відшкодовує витрати спожитої електроенергії за минулий місяць до 15 числа поточного місяця за умовами визначеними п.2.2.3. Договору.

Згідно п.п. 2.3.1. договору, Сторона 1, має право змінювати вартість плати за обслуговування складсько-торгівельного приміщення, шляхом встановлення відповідних тарифів на такі послуги.

Відповідно до п.3.1 ч. 3 Договорів, вартість послуг встановлена у розмірі 10000 з ПДВ.

Керуючись п.п. 2.3.1. п. 2.3 ч. 2 Договору, наказом в.о. директора ДП «ТВК» «Про встановлення тарифів на послуги ДП «ТВК» від 30.11.2021 року № 131-а, вартість послуг з обслуговування складсько-торгівельних приміщень з 1 грудня 2021року встановлена в сумі 13600,00 грн з ПДВ.

Згідно п.4.1. ч.4 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену укладеним Договором та чинним законодавством.

Згідно п. 4.3 ч. 4 Договору, за прострочення платежу у розмірі визначеному в п. 3.1 Договору, Сторона 2, що місця сплачує штраф у розмірі 20% від суми визначеної п. 3.1. Договору.

Відповідно до наказу в.о. директора ДП «ТВК» «З метою врегулювання питання тарифікації послуг підприємства, враховуючи складну фінансово-економічну ситуацію в країні, спричинену воєнним станом» № 24/1-а від 30.05.2022 року, з 1 червня 2022 року вартість послуг ДП «ТВК» з обслуговування складсько-торгівельних приміщень встановлена в розмірі 11500,00 грн.

Позивач зазначає, що станом на 01.11.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за невиконання умов передбачених п. 3.1 договору з обслуговування складських-торгівельного приміщення № С4-20/2019 від 23.04.2019 року становить 142700,00 грн. За не виконання умов договору передбачених п.п. 3.2. заборгованість становить 74 гривні 21 копійка. Та сума нарахованого штрафу відповідно до п.4.3. Договору 4600 гривень 00 копійок. Таким чином загальна сума заборгованості сформованої контрагентом ОСОБА_2 перед ДП «ТВК» за невиконання умов договору № C4-20/2019 від 23.04.2019 року з надання послуг з обслуговування складсько-торгового приміщення складає 147374 гривні 21 копійка.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «ТВК» борг в розмірі 147374 гривень 21 копійка за договором № C4-20/2019 від 23.04.2019 року та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Овідіопольський районний суд Одеської області від 28 жовтня 2024 рокупозовні вимоги задовольнив повністю. Стягнув з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «ТВК» заборгованість за договором про надання послуг з обслуговування складсько-торговельного приміщення № С4-20/2019 від 23.04.2019 року у розмірі 147374 грн 21 коп. та

понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 2684 грн.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно не сплачував грошові кошти за отримані послуги за договором про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019 від 23.04.2019 року, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019 від 23.04.2019 року, а також статей 509, 526, 901 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором - не виконав. Суд погодився із наданим позивачем розрахунком заборгованості та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , в уточненій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.10.2024 року по справі № 509/7012/23. ???Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ДП «ТВК» до фізичної особи ОСОБА_1 відмовити повністю, судові витрати по сплаті судового збору покласти на ДП «ТВК», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що у липні 2022 року, після дзвінка до офісу Державного підприємства «ТВК», та отримання вказівки, що до розриву договору Ле Куок Фонг з Державним підприємством «ТВК», та порядку прийому-передачі складсько-торгівельного приміщення начальнику охорони, який виконує охорону складських приміщень Державного підприємства «ТВК», були передані: перепустка, яка має термін дії, та ключі від складського приміщення, за договором № C4-20/2019. Начальнику охорони повідомлено про те, що Ле Куок Фонг розриває договір у зв?язку з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), тобто військової агресії російської федерації проти України. З тих пір, тобто з серпня 2022 року ніяких послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення за договором № C4-20/2019 Державним підприємством «ТВК», не надавалося, склад не обслуговувався, електроенергія не використовувалася.

Матеріали справи не містять жодних доказів надання відповідних послуг за договором за визначений позивачем період, так як в матеріалах справи відсутні акти надання-послуг, за яким можливо встановити період надання послуг, об?єм таких послуг, та, відповідно ціну таких послуг, відсутні будь-які рахунки, які б засвідчували ствердження та посилання позивача, щодо наявності заборгованості у відповідача.

Зазначає, що умовами п. 2.3.1. п. 2.3. договору сторонами було узгоджено, що вартість послуг вважається узгодженою після фактичного повідомлення про це Сторону 2, тобто відповідача. За час дії договору позивачем було змінено вартість послуг за договором відповідно наказу в.о. директора ДІ ТВК від 30.11.2021 року № 131-а та наказу в.о. директора ДП «ТВК» від 30.05.2022 р. № 24/1-а, поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази фактичного повідомлення відповідача про зміну вартості плати за обслуговування складсько-торговельного приміщення, що є порушенням узгодженихсторонами умом Договору. Позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні будь-які додаткові угоди щодо зміни вартості плати за обслуговування складсько-торговельного приміщення.

Надання позивачем послуг відповідачу за договором № C4-20/2019 від 23.04.2019 жодним чином не підтверджують, а лише фіксують та засвідчують факт наявності договірних відносин між позивачем та іншими підприємствами щодо надання останніми послуг саме позивачу.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 09.12.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ДП «ТВК» право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 - Сауляк О.О. копію ухвали про відкриття провадження від 09.12.2024 року отримав 11.12.2024 року о 19:49:59 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ДП «ТВК» копію ухвали про відкриття провадження від 09.12.2024 року та копію апеляційної скарги отримало 11.12.2024 рокуо 19:49:59 та 05.12.2024 року о 22:29:45 відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від ДП «ТВК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що посилання представника відповідача на Лист Торгово-промислової палати України, який був розміщений на сайті ТПП України 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 є безпідставними та не підтверджується відповідними доказами та спростовуються й тим, що заборгованість за договором про надання послуг №С4-20/2019 від 23.04.2019 року почала утворюватись з липня 2022 року, що підтверджується карткою розрахунком № 361. Зазначає, що твердження представника відповідача, що Ле Куок Фонг залишив ключі від складського приміщення та перепустку начальнику охорони, повідомивши його про розірвання договору у зв`язку із форс-мажорними обставинами, нічим не підтверджується. Також, відповідачем не спростовується й підстава розірвання договору, передбачена п.5.4. договору, відповідно до якої, Сторона 1 має право в односторонньому порядку розірвати даний договір про надання послуг у випадках заборгованості Сторони 2 по оплаті наданих послуг за цим договором у термін більш ніж 45 календарних днів. Тобто, Ле Куок Фонг фактично визнав невиконання умов Договору №С4-20/2019 від 23.04.2019 року.

Звертає увагу, що Договір №С4-20/2019 від 23.04.2019 року не містить умов складання акту приймання-передачі про надання послуг, а факт надання та приймання послуг підтверджується їх оплатою зі сторони відповідача у період з 2019 року по день розірвання договору, що не оспорюється й представником відповідача та самим відповідачем, що підтверджується карткою рахунком № НОМЕР_1 , бухгалтерськими довідками та офіційно зареєстрованими деклараціями ДП «ТВК» і є підтвердженням виконання умов договору та самого укладеного договору між сторонами. Вважає, що представником відповідача не надано до суду жодного підтверджуючого доказу про вжиття всіх можливих заходів стосовно повідомлення позивача про намір розірвання договору через форс-мажорні обставини чи неналежне виконання зі сторони позивача умов договору.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ДП «ТВК» судові повістки-повідомлення отримали 31.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Ле ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України та п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду 22.05.2025 року надійшло клопотання про долучення доказів, представник відповідача просив долучити лист Головного управління ДПС в Одеській області № 35403/6/15-32-12-05-06 від 13.09.2024 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання про долучення зазначеного доказу до матеріалів справи, оскільки повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представник ОСОБА_2 - Сауляк О.О. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 23 квітня 2019 року між ДП «ТВК» (Сторона 1) та громадянином України Ле Куок Фонг (Сторона 2) укладено Договір №С4-20/2019 про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20, розташованого на території державного підприємства «ТВК» за адресою: вул. Базова, 21, смт Авангард, Одеський (Овідіопольський) район. Предметом договору є надання Стороні 2 в якості торгового місця, складсько-торгівельне приміщення, яке належить Стороні та розташоване на місці С4-20 загальною площею 144 кв.м строком до 31.12.2030 року та здійснення послуг з обслуговування вказаного складсько-торгівельного приміщення.

Відповідач своєчасно не сплачував грошові кошти за отримані послуги за договором про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019 від 23.04.2019 року, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов договору про надання послуг з обслуговування складсько- торгівельного приміщення №С4-20/2019 від 23.04.2019 року, а також статей 509, 526, 901 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором - не виконав. Суд першої інстанції погодився із наданим позивачем розрахунком заборгованості та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 року № 84-р державне підприємство «ТВК» передано до сфери управління Фонду державного майна України.

Згідно Статуту, Державне підприємство «ТВК» засноване на державній власності, діє як державне унітарне комерційне підприємство, входить до сфери управління Фонду державного майна України.

Згідно п. 3.1 Статуту ДП «ТВК» метою діяльності підприємства є одержання прибутку на основі здійснення виробничої, торгівельної, інвестиційної, маркетингової, агентської, посередницької діяльності, діяльності у сфері створення інфраструктури з метою розвитку підприємництва, в тому числі залучення інвестицій. Проведення будь-яких видів виробничо-комерційної діяльності не заборонених чинним законодавством України.

Згідно п. 4.11 Статуту підприємство здійснює вільний вибір видів господарської діяльності, самостійно формує програми та напрями своєї діяльності, обирає постачальників та споживачів продукції, робіт і послуг, якщо інший порядок вибору видів діяльності, постачальників та споживачів продукції, робіт і послуг не передбачений чинним законодавством. Підприємство самостійно визначає ціни на власну продукцію (товари, послуги, роботи), якщо інше не передбачено ліцензійними умовами щодо окремих видів діяльності, які здійснює Підприємство та законодавством України.

23 квітня 2019 року між ДП «ТВК» (Сторона 1) та громадянином України Ле Куок Фонг (Сторона 2) укладено договір №С4-20/2019 про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20, розташованого на території державного підприємства «ТВК» за адресою: вул. Базова, 21, смт Авангард, Одеський (Овідіопольський) район.

Предметом договору є надання Стороні 2 в якості торгового місця, складсько-торгівельне приміщення, яке належить Стороні та розташоване на місці С4-20 загальною площею 144 кв.м строком до 31.12.2030 року та здійснення послуг з обслуговування вказаного складсько-торгівельного приміщення.

Вказане складсько-торгівельне приміщення є державною власністю, перебуває на бухгалтерському обліку Державного підприємства «ТВК» на умовах користування.

Відповідно до п.п. 2.2.2. п. 2.2. ч. 2 Договору, Сторона 2 (Ле Куок Фонг) зобов`язується своєчасно сплачувати послуги з обслуговування, а також витрати по тарифам в терміни які встановлені умовами Договору, п.п.2.2.3, 2.3.1, 3.1, 3.3. та 3.4.

Згідно до п.3.2. Сторона 2 відшкодовує витрати спожитої електроенергії за минулий місяць до 15 числа поточного місяця за умовами визначеними п.2.2.3. Договору.

Згідно п.п. 2.3.1. Договору, Сторона 1 має право змінювати вартість плати за обслуговування складсько-торгівельного приміщення, шляхом встановлення відповідних тарифів на такі послуги. Вартість послуг для Сторони 2 вважається узгодженою після фактичного повідомлення про це Сторону 2.

Відповідно до п.5.6. ч.5 Договору, Сторони підтвердили, що при укладанні Договору, досягнуто згоди, щодо всіх істотних умов, а особи, підписали даний договір, мають необхідний об`єм правоздатності.

Згідно п. 4.1. ч. 4 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену укладеним Договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 4.2. ч. 4 Договору, Сторона 2 несе повну матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну Стороні 1 внаслідок невиконання зобов`язань за Договором.

Згідно п. 4.3 ч. 4 Договору, за прострочення платежу у розмірі визначеному в п. 3.1 Договору, Сторона 2, що місця сплачує штраф у розмірі 20% від суми визначеної п. 3.1. Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З викладеного вбачається, що ДП «ТВК» умови договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019 громадянину України Ле Куок Фонг (Сторона 2) виконало, надало Стороні 2 в якості торгового місця, складсько-торгівельне приміщення, яке належить Стороні та розташоване на місці С4-20 загальною площею 144 кв.м строком до 31.12.2030 року.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів використання складсько-торгівельного приміщення № C3-20/2019 після липня 2022 року, оскільки перелік наданих послуг встановлено умовами договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019, підписаного відповідачем, останнім доказів не надання ДП «ТВК» послуг за вказаним договором, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час перегляду справи апеляційним судом не надано.

В ч. 1 ст. 903 ЦК України вказано, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 3.1. ч. 3 Договору Сторона 2 здійснює оплату послуг за обслуговування складсько-торгівельного приміщення та послуг щодо здійснення вантажно-розвантажувальних робіт згідно тарифів, які встановлюються Стороною 1. Термін сплати до 20 числа кожного поточного місяця, з яких: 9000,00 гривень на місяць з ПДВ, за обслуговування складсько-торгівельного приміщення; 1000,00 гривень на місяць з ПДВ, за послуги щодо забезпечення та здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, на території складсько-торгівельного приміщення, розташоване на місці №С4-20.

Керуючись п.п. 2.3.1. п. 2.3 ч. 2 Договору, за наказом в.о. директора ДП «ТВК» «Про встановлення тарифів на послуги ДП «ТВК» від 30.11.2021 року № 131-а, вартість послуг з обслуговування складсько-торгівельних приміщень з 1 грудня 2021 року встановлена в сумі 13600,00 грн з ПДВ.

Відповідно до наказу в.о. директора ДП «ТВК» «з метою врегулювання питання тарифікації послуг підприємства, враховуючи складну фінансово-економічну ситуацію в країні, спричинену воєнним станом» № 24/1-а від 30.05.2022 року, з 1 червня 2022 року вартість послуг ДП «ТВК» з обслуговування складсько-торгівельних приміщень встановлена в розмірі 11500,00 грн.

У свою чергу, п.п. 2.3.1. Договору, Сторона 1 має право змінювати вартість плати за обслуговування складсько-торгівельного приміщення, шляхом встановлення відповідних тарифів на такі послуги. Вартість послуг для Сторони 2 вважається узгодженою після фактичного повідомлення про це Сторону 2.

Проте, доказів фактичного повідомлення відповідача про зміну вартості плати за обслуговування складсько-торгівельного приміщення ДП «ТВК» у відповідності до п.п. 2.3.1. Договору суду надано не було.

Разом з тим, доказів здійснення ДП «ТВК» послуг щодо забезпечення та здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, на території складсько-торгівельного приміщення, розташованого на місці №С4-20 матеріали справи також не містять.

Посилання відповідача на розірвання договору С4-20/2019 у зв`язку із форс-мажорними обставинами, шляхом повідомлення начальника охорони підприємства, передачі перепустки і ключів не заслуговують на увагу, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження обставин розірвання договору у відповідності до вимог закону та укладеного між сторонами договору відповідачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи актів надання послуг за якими можливо встановити період надання послуг є необґрунтованими, оскільки умовами укладеного між сторонами договору С4-20/2019 не передбачено складання актів надання послуг, а порядок здійснення оплати послуг по договору передбачено розділом 3 «Порядок розрахунків», яким визначено розмір щомісячної оплати та термін сплати.

Виходячи із викладеного колегія суддів вважає, що підлягає стягненню заборгованість за договором про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019 від 23.04.2019 року у розмірі 110200 грн, відповідно до розрахунку заборгованості з червня 2022 року по червень 2023 року та вартості послуг за обслуговування складсько-торгівельного приміщення у розмірі 9000,00 гривень на місяць з ПДВ, з урахуванням сальдо на 01.06.2022 року у розмірі 6800 грн.

Відповідно до Наказу Т.в.о. директора ДП «ТВК» «Щодо врегулювання питань не нарахування штрафних санкцій контрагентам підприємства в умовах воєнного стану» №13-а від 01.03.2022 року за лютий, березень, квітень та травень 2022 року не нараховувались штрафи за несвоєчасну оплату наданих підприємством послуг.

Відповідно до Наказів в.о. директора ДП «ТВК» «Щодо врегулювання питань не нарахування штрафних санкцій контрагентам підприємства в умовах воєнного стану» за №26/1а від 31.05.2022 року, №40-а від 30.08.2022 року, № 4/1-а від 26.10.2022 року, №68-а від 31.12.2022 року, №12-а від 28.02.2023 року з червня 2022 року по лютий 2023 року не нараховувались штрафи за несвоєчасну оплату наданих підприємством послуг.

Колегія суддів вважає, що штрафи за період невиконання відповідачем своїх обов`язків відповідно до п.4.3. Договору, за прострочення платежу, у розмірі, визначеному п. 3.1 Договору, яким передбачено, що Сторона 2 щомісячно сплачує штраф у розмірі 20% від суми, визначеної в п. 3.1. Договору, нараховувались починаючи з травня 2023 року до червня 2023 року (дата розірвання Договору) і становлять 3600 гривень, що складає 1800 гривень нарахованого штрафу на суму несплаченого боргу на місяць.

Відповідно до п.4.4. ч.4 Договору, у випадку прострочення платежу більш ніж на 45 календарних днів, Сторона 1 письмово повідомляє Сторону 2 про розірвання Договору, та за умови невиконання Стороною 2 п.2.2.7. даного Договору притримує її майно. У подальшому Сторона 1 самостійно звільняє складсько-торгівельне приміщення від майна Сторони 2 із складенням опису майна, для подальшого належного платного комерційного зберігання у відведеному місці.

Відповідно до п.2.2.3. Договору С4-20/2019, Сторона 2 зобов`язується відшкодовувати витрати за спожиту електроенергію, згідно тарифів, встановлених НКРЕ на день оплати, за показниками лічильника, який знаходиться із зовнішньої сторони складсько-торгівельного приміщення. Відшкодовування витрат спожитої електроенергії здійснюється з моменту фактичного допуску Сторони 2 до складсько-торгівельного приміщення за двостороннім актом.

Відповідно до п.3.2. Сторона 2 відшкодовує витрати спожитої електроенергії за минулий місяць до 15 числа поточного місяця, за умовою, яка визначена п.2.2.3. Договору.

Відповідно до бухгалтерської довідки від 31.10.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за спожиту електроенергію складає 74,21 гривень.

15 червня 2023 року за вих. №119 ДП «ТВК» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019 від 23.04.2019 року в порядку ст. 651 ЦК України.

10 липня 2023 року ДП «ТВК» направлено повідомлення про необхідність сформованої заборгованості під час дії Договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019 від 23.04.2019 року.

Оскільки відповідачем умови договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20/2019 від 23.04.2019 року не виконані, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, разом із тим рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року підлягає зміні шляхом зменшення стягнутого з ОСОБА_2 розміру заборгованості за договором про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення від 23.04.2019 року з 147374,21 грн до 113874,21 грн, який складається з: обслуговування складського приміщення №С4-20 110200,00 гривень; відшкодування електроенергії 74,21 гривень; штрафів за несвоєчасну оплату обслуговування 3600,00 гривень.

Щодо доводу апеляційної скарги відповідача про розірвання договору у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з посиланням на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року, відповідно до якого чітко вказані форс-мажорні обставини та на кого вони поширюються і з яких підстав, то суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.

Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе , зменшити негативні наслідки форс-мажору».

Доказів встановлення таких обставин по виниклим правовідносинам сторін по справі не надано.

Доводи скаржника, що відповідач є фізичною особою підприємцем в зв`язку з чим справа не підсудна до розгляду в районному суді, а спірні питання мають бути розглянуті господарським судом за правилами господарського процесуального судочинства, колегія суддів вважає не обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пунктів 1, 5, 10, 14 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства України, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та правова природа спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18); від 24 квітня 2018 року у справі № 303/5186/15-ц (провадження № 14-86цс18); від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19); від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19); від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19); від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) тощо.

При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18)).

У постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23).

Під час розгляду справи в суді першої інстанцій відповідач не надав доказів здійснення підприємницької діяльності, зокрема, за адресою складсько-торгівельного приміщення №С4-20, розташованого на території державного підприємства «ТВК» АДРЕСА_1 , а лише заперечував позов по суті.

Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації ФОП така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанова Великої палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18).

Зі змісту позовної заяви та наданого договору вбачається, що між ДП «ТВК» та громадянином України ОСОБА_1 укладено Договір №С4-20/2019 про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С4-20, розташованого на території державного підприємства «ТВК» за адресою: АДРЕСА_1 , тобто спірні правовідносини виникли між сторонами як учасниками цивільного обороту з приводу користування складськими приміщеннями, не носять характеру господарських

Отже, ДП «ТВК», звертаючись до суду з указаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором №С4-20/2019 саме як з фізичної особи, обґрунтовано визначив належність спору до цивільної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли не з господарського договору.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року слід змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_2 розмір заборгованості за договором про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення від 23.04.2019 року з 147374,21 грн до 113874,21 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_2 розмір заборгованості за договором про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення від 23.04.2019 року з 147374,21 грн до 113874,21 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний тест постанови складено 30 липня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов