Справа 556/367/25
Номер провадження 2/556/400/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2025 року. сел.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в сел. Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області про тлумачення заповіту,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулася до суду в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , з позовом до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області, про тлумачення заповіту.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка для неповнолітнього ОСОБА_2 , була рідною бабою.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, у вигляді нерухомого майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 власником якого була записана ОСОБА_3 . Згідно технічного псапорта на будинок вбачається, що біля будинку крім житлового будинку є інші господарські будівлі і споруди.

На випадок своєї смерті спадкодавиця ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого:

- свої земельні ділянки кадастрові номери 020110040, 020020445, 020010386 заповіла своїй онуці ОСОБА_4 .

- свої земельні ділянки кадастрові номери :02:001:0422, :02:002:0400, :02:011:0031 заповіла своєму онуку ОСОБА_2 .

- свій житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку заповіла своєму онуку ОСОБА_2 .

Заповіт посвідчений 11.12.2019 року в селі Озеро секретарем Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області Мороченець Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №19.

Зазначає, що ОСОБА_1 , у встановлений законом строк звернулась в інтересах неповнолітнього сина до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, де їй повідомили, що оформити спадкові права на нерухоме майно її син не зможе, оскільки наданий заповіт має певні неточності.

Відповідно до роз`яснення державного нотаріуса Володимирецької державної нотаріальної контори вбачається, що нотаріус не може взяти до уваги тлумачення заповіту ОСОБА_3 , про те, що «житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку», які зазначені у заповіті, знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки таке тлумачення прямо не слідує зі змісту заповіту та виходить за межі змісту заповіту.

Відповідно, нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки дані, зазначені у заповіті не співпадають з документами про нерухоме майно спадкодавця. Таким чином, нотаріусом рекомендовано звернутись до суду зприводу тлумачення заповіту ОСОБА_3 , від 11.12.2019, в частині заповіданого майна «житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку».

Просить провести тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_3 , на користь неповнолітнього ОСОБА_2 , посвідчений 11.12.2019 року в селі Озеро секретарем Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області Мороченець Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №19, як про вираження волі спадкодавиці заповісти своє майно, неповнолітньому ОСОБА_2 . Іншої можливості відновити право неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на спадщину позивачка не має.

Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 17.06.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, але надали суду заяву в якій просили справу розглядати у відсутності їх представника заявлені вимоги визнають в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши докази наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , яке видане Каноницькою сільською радою Рівненської області 04.12.2023 року.

Згідно технічного паспорта від 03.03.2017 року, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2017, встановлено, що власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 записана ОСОБА_3 .

Згідно копії довідки №02-57/1030 від 25.12.2025 року, яка видана старостою с.Озеро виконкому Каноницької сільської ради Рівненської області вбачається, що згідно даних погосподарського обліку за померлою ОСОБА_3 , рахується на території села Озеро один житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що на випадок своєї смерті спадкодавиця ОСОБА_3 залишила заповіт, який посвідчений 11.12.2019 року в селі Озеро секретарем Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області Мороченець Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №19, згідно якого:

- свої земельні ділянки кадастрові номери 020110040, 020020445, 020010386 заповіла своїй онуці ОСОБА_4 .

- свої земельні ділянки кадастрові номери :02:001:0422, :02:002:0400, :02:011:0031 заповіла своєму онуку ОСОБА_2 .

- свій житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку заповіла своєму онуку ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що згідно технічного псапорта на будинок вбачається, що спірний житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та біля будинку крім житлового будинку є інші господарські будівлі і споруди однак заповіт таких даних не містить через свою не точність.

Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 30.01.2025, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 відсутня спадкова справа згідно даних зі Спадкового реєстру.

Оскільки є заповіт, то спадкування майна ОСОБА_3 , відбувається за заповітом.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

В Україні діє принцип свободи заповіту. Він означає, що заповідач має право заповідати належне йому майно будь-якій особі.

Також заповідач має право на призначення спадкоємців, тобто заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин.

Згідно зістаттею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261 - 1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно достатті 1236 ЦК Українизаповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зістаттею 1256 ЦК Українитлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно достатті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другоїстатті 1256 ЦК Українисуд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першоїстатті 1256 ЦК України.

Судом встановлено, що сторони не здійснювали тлумачення заповіту на підставі частини першоїстатті 1256 ЦК України, тому таке тлумачення здійснюється судом.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина другастатті 213 ЦК Українине допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зістаттею 213 ЦК Українизміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №467/356/19, від 30 вересня 2022 року у справі №165/3014/20.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертійстатті 213 ЦК Українивизначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановленістаттею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби.

У постановах Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі №474/454/18, від 01 травня 2024 року у справі №501/4300/19 зазначено, що «тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді власне позовної вимоги про тлумачення змісту заповіту, так і, зокрема, при розгляді позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини; з урахуванням того, що зміст заповіту може містити розпорядження про призначення спадкоємця (спадкоємців) і/або визначення спадкового майна (спадщини), то і тлумачення змісту заповіту може здійснюватися щодо таких розпоряджень заповідача».

Отже, тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді справи з такими позовними вимогами, так і при розгляді справ щодо спадкування без заявлення таких позовних вимог, що не буде виходом судами за межі позовних вимог.

Таким чином, оскільки до предмету доказування по цій справі відноситься визначення спадкової маси при спадкуванні за заповітом, що, серед іншого, вимагає з`ясування обсягу майна, спадкування якого відбувалося за заповітом, то суд вважає за необхідне розтлумачити заповіт та визначити спадкову масу.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особоюспадкодавця.

Відповідно до статей177,181,182 ЦК Українидонерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно зі статтями 11, 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

На час складання заповіту та на час відкриття спадщини ОСОБА_3 , на праві власності належав цілий житловий будинок свій житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, присадибна земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та №101934660 від 30 жовтня 2017 року та копією технічного паспорта.

Тому, за своїм змістом намір (волевиявлення) спадкодавиці ОСОБА_3 , був спрямований на те, щоб залишити онуку ОСОБА_2 , у спадок саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, присадибну земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на які у ОСОБА_3 , на момент складання заповіту було право власності.

За таких обставин, суд вважає, що слід розтлумачити зміст заповіту, складеного секретарем Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області Мороченець Т.І. 11 грудня 2019 року на користь неповнолітнього ОСОБА_2 , як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавиці, згідно з яким ОСОБА_3 , заповіла неповнолітньому ОСОБА_2 , належні їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, присадибну земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 12, 81, 89, 263, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України ,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області про тлумачення заповіту - задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , який посвідчений секретарем Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області 11 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 19, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавиці.

Вважати, що заповідане майно у вигляді «житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку» слід тлумачити як «житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибна земельна ділянка, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.В. Іванків

Учасникі процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Каноницька сільська рада Вараського району Рівненської області, юридична адреса: с. Каноничі, вул.Незалежності, 88, 34331, Вараський район Рівненська область .