Справа № 727/9694/25
Провадження № 2-о/727/337/25
04 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
головуючого судді Слободян Г.М.
секретар судового засідання Вакарчук Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ: 44956923; адреса місцезнаходження: м. Чернівці, вул. О. Кобилянської, 29) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, -
Короткий зміст заявлених вимог.
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду (в порядку вимог 317 ЦПК України) з заявою про встановлення факту смерті, в якій просить суд, встановити факт смерті громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: місто Маріуполь, Донецької області, Україна, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Маріуполь, Донецька область, Україна, у віці 31 року.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги посилається на те, що на момент повномасштабного збройного вторгнення рф в Україну її донька ОСОБА_2 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , сімома дітьми віком від 2 місяців до 12 років, сином заявниці - ОСОБА_4 та разом з нею - ОСОБА_1 , перебували у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Вказує на те, що 11 березня 2022 року, під час масованого обстрілу житлових кварталів міста російською армією, уламок снаряда влетів у вікно їхньої квартири та вразив голову ОСОБА_2 . Зазначає, що травма виявилась надзвичайно важкою її чоловік, у супроводі українських військових, терміново доставив її до лікарні N?2 м. Маріуполь, однак лікарі після обстеження повідомили, що травма несумісна з життям, і залишили її у лікарні; зазначає, що через бойові дії та розташування ворожих військ біля медзакладу потрапити до лікарні наступного дня було неможливо. Стверджує, що після загибелі доньки, у березні 2022 року, їхня родина виїхала в м. Таганрог (РФ, Ростовська обл.) тимчасово, у спробі зберегти життя дітей. Зазначає, що після повернення в Маріуполь пошуки тіла не дали результатів. Посилається на те, що в серпні 2022 року вона виїхала на підконтрольну уряду України територію, а її зять із дітьми до Азербайджану. При цьому лише в 2024 році її зятю вдалося знайти місце поховання ОСОБА_2 , яке знаходиться на території м. Маріуполь, що підтверджується фотографіями могили та списком загиблих лікарні N?2, де ОСОБА_2 вказана під N?84 із датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що згідно зі свідченнями медичних працівників лікарні N?2 м. Маріуполь, куди потерпілу доставив її чоловік, отримане ушкодження визнано черепно-мозковою травмою, спричиненою уламковим пораненням, яка є несумісною з життям. Смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заявниця вказує на те, що на даний момент вона не має жодних офіційних документів, крім фотографії місця поховання ОСОБА_2 , щоб вона могла в подальшому звернутись до державних органів задля проведення державної реєстрації смерті з метою отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку та в подальшому оформлення спадщини.
Просить встановити факт смерті, громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: місто Маріуполь, Донецької області, Україна, що мав місце ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Маріуполь, Донецька область, Україна, у віці 31 року.
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою суду від 04.08.2024 року по справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання.
Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом.
Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце судового розгляду справи.
Ураховуючи передбачену законом невідкладність розгляду такої категорії справ, суд уважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність учасників за наявними у справи доказами.
Заперечень, пояснень від заінтересованої особи на заяву ОСОБА_1 не поступило.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Положеннями ст.4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Статтею 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права, у своїх рішеннях у справах "Лоізіду проти Туреччини", "Кіпр проти Туреччини" та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території, дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
Суд зазначає, що документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статтею 317 ЦПК України.
Відповідно ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Згідно роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.
Досліджені докази та застосовані норми права.
Судом встановлено, що факт смерті доньки заявниці ОСОБА_2 , підтверджується фотографіями місця поховання в місті Маріуполь, Донецької області; офіційним списком загиблих, складеним лікарнею N?2 міста Маріуполь, де ОСОБА_2 вказана під номером 84, із зазначенням дати смерті, однак без дати поховання (а.с.15-17).
Заявниця ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа ат зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкоюб від 01.09.2022 року (а.с.11).
Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як матері та доньки підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис N?409, у якому зазначено прізвище заявниці ОСОБА_5 ; та Свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , актовий запис N?479 (а.с.12-13).
З матеріалів справи також вбачається що згідно зі свідченнями медичних працівників лікарні N?2 м. Маріуполь, куди потерпілу доставив її чоловік, отримане ушкодження визнано черепно-мозковою травмою, спричиненою уламковим пораненням, яка с несумісною з життям. Через активні бойові дії та встановлену комендантську годину, подальша медична допомога була неможлива. Смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Разом з цим, на даний момент заявниця немає жодних офіційних документів, крім фотографії місця поховання ОСОБА_2 , щоб мати змогу в подальшому звернутись до державних органів про проведення державної реєстрації смерті.
Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
24 лютого 2022 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який діє по теперішній час.
Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 №376 м. Маріуполь, Донецької області, тимчасово окупована російською федерацією територія України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Законом України від 21 квітня 2022 року № 2217-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України, зокрема внесено зміни до частини третьої статті 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, відповідно до якої будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом.
У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2345-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» (що набрав чинності 07 серпня 2022 року) було внесено зміни до статті 317 ЦПК України.
Згідно ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України`тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України`на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України`передбачено, що у разі порушення положень цьогоЗаконудержавні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.
За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбаченихКонституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою (п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5).
Враховуючи те, що заявниця отримати свідоцтво про смерть на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження не може, що зумовило неможливість реєстрації смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, і усунення цього порушення іншим шляхом ніж судовим, не вбачається можливим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті у судовому порядку, що також за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Заявниця ОСОБА_1 є членом сім`ї померлої ОСОБА_2 , а саме матір`ю, та заінтересованою особою на права, обов`язки та законні інтереси якої впливає встановлення факту смерті, що породжує юридичні наслідки для неї, в тому числі, для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України та інших, пов`язаних з цим дій.
Зокрема, як встановлено судом, на момент повномасштабного збройного вторгнення рф в Україну її донька ОСОБА_2 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , сімома дітьми віком від 2 місяців до 12 років, сином заявниці - ОСОБА_4 та разом з нею - ОСОБА_1 , перебували у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .
Щодо обставин смерті, заявниця пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час масованого обстрілу житлових кварталів міста російською армією, уламок снаряда влетів у вікно їхньої квартири та вразив голову ОСОБА_2 , травма виявилась надзвичайно важкою її чоловік, у супроводі українських військових, терміново доставив її до лікарні N?2 м. Маріуполь, однак лікарі після обстеження повідомили, що травма несумісна з життям, і залишили її у лікарні.
Відсутність дати поховання пояснюється тим, що сім?я планувала особисто поховати ОСОБА_2 , однак, наступного дня після масованого обстрілу 12 березня 2022 року через інтенсивні обстріли та блокування району, де розташовувалась лікарня, прохід до тієї частини міста став неможливим, оскільки на території лікарні на той момент вже розмістилися окупаційні війська російської федерації, які розпочали активний обстріл із танків, через що поховання було здійснене без участі сім`ї загиблої.
Згідно частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Встановлення факту смерті доньки ОСОБА_2 має для заявниці юридичне значення, оскільки, надає право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, та отримання Свідоцтва про смерть встановленого зразку.
Оскільки, заявниця не має оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 для звернення до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, то вона позбавлена можливості отримати свідоцтва про смерть державного зразка та в подальшому оформити спадщину.
Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті.
Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (стаття 319 ЦПК України).

Судове рішення про встановлення факту смерті є підставою для одержання в органах РАЦСУ документу, що підтверджує смерть особи, воно має значення для подальшої реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до частини 2ст. 317 ЦПК Українисправи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Згідно частин 1, 4, 5 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що дійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Згідно пункту 8 статті 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

У відповідності до ч.21 ст.5 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Таким чином, оскільки заявниця на підставі вказаної норми закону, звільнена від сплати судового збору, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 263 - 265,

268, 293, 315, 317, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: місто Маріуполь, Донецької області, Україна; яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Маріуполь, Донецька область, Україна, у віці ІНФОРМАЦІЯ_6 , причина смерті черепно-мозкова травма, спричинена уламковим пораненням.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення підлягаєнегайному виконанню.

Копію рішення суду направити до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для державної реєстрації смерті померлої особи.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Повний текст судового рішення складено 04.08.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.