ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/440/25

Головуючий у першій інстанції Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1147/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2025 року (місце ухвалення сел. Козелець) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 25.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний Договір № 4327894 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 22500,00 грн на строк 360 днів (дата повернення 19.01.2025).

Вказує, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало шляхом зарахування кредитних коштів в сумі 22500,00 грн на платіжну картку відповідача, проте всупереч умовам договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання і після укладення договору факторингу не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки його правонаступника.

За доводами позову, 25.10.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем був укладений Договір факторингу № 25/10/2024, згідно з яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило Позивачу права грошової вимоги за Кредитним договором, яка на час подання позову становить 205872,54 грн (22 499,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 183 372,55 грн - нараховані проценти), яку і просить позивач стягнути звідповідача на свою користь.

Рішенням Козелецького районного суду від 23.04.2025 позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість в сумі 205 872,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. В задоволенні інших вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Враховуючи положення ст. 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 23.04.2025 і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, вирішити питання розподілу судових витрат.

За доводами апеляційної скарги рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, тому наявні підстави для його скасування згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, оригінал кредитного договору не був наданий; будь-які докази підписання договору електронними підписами в справі відсутні, а натомість була надана копія тексту без електронних підписів Відповідача та Первісного кредитора, яка не відповідає вимогам спеціального законодавства і за відсутності оригіналу є недопустимим доказом, не має юридичної сили електронного документа, умови кредитування не погоджені у письмовій формі не підлягають застосуванню до правовідносин Сторін; не доведено видачі позики за договором Первісним кредитором, а отже і виникнення у останнього прав, які він міг передати Позивачу; не доведено розміри заявленої заборгованості, які не відповідають умовам наданих копій, законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду про заборону нарахування відсотків за підвищеною відсотковою ставкою, в період воєнного стану.

Зазначає, що відповідачем разом із відзивом було подане клопотання про витребування оригіналу кредитного договору, оригіналу паспорта споживчого кредиту, оригіналу договору між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА та ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ", первинного документа та виписки з банківського рахунку Первісного кредитора за дату Кредитного договору щодо фактичного перерахунку грошових коштів та інших доказів стосовно обставин справи, проте таке клопання судом першої інстанції було проігноровано, чим було позбавлено його засобів доказування своєї правової позиції та заперечень.

За доводами скарги, судом першої інстанції видачу позики встановлено на підставі доказів, жодний з яких не є належним та допустимим і не доводить видачі позики саме Первісним кредитором і саме на підставі заявленого Кредитного договору, оскільки отримана від АТ КБ «Приватбанк» інформація про «зарахування переказу на картку» не має правового зв`язку з Первісним кредитором і Кредитним договором, для того щоб у Відповідача виник обов`язок повернення позики та відсотків їх мав перерахувати саме Первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» з власного рахунку (а не ТОВ «Універсальні платіжні рішення») і після підписання договору, а не без нього.

Як стверджує заявник, про перерахування кредитних коштів позичальнику фінансова установа повинна мати беззаперечні належні докази руху коштів у безготівковому порядку з усіма належними реквізитами для ідентифікації платника, одержувача та призначення платежу, а докази виконання обов`язку Первісного кредитора видачі коштів можуть бути лише у первинному документі з рахунку Первісного кредитора, тому вважає, що позадоговірне надходження коштів від іншої особи без жодних правових підстав не може кваліфікуватися як позика за кредитним договором № 4885662 з нарахування на неї відсотків, а Позивач не може претендувати на стягнення коштів, які надійшли не від особи, з якою ним укладено факторинг.

Заявник вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції як на доказ перерахування коштів на довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення», оскільки вона не відповідає ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні, ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не містить обов`язкових реквізитів первинного документа, не підтверджує реальності господарської операції і не дозволяє встановити осіб, які брали участь у ній, у т.ч. особу платника та ного рахунок.

В обґрунтування зазначених доводів заявник посилається на правові висновки, викладені Харківським апеляційним судом у постанові від 08.05.2023 у справі № 638/6913/22, Запорізьким апеляційним судом у постанові від 03.03.2025 у справі № 317/2142/22, Київським апеляційним судом у постанові від 06.06.2024 у справі № 372/3065/23.

Крім того, як зазначає заявник, розрахунок заборгованості також не є доказом наявності заборгованості, оскільки не є первинним бухгалтерським документом у розумінні положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», таким доказом є виписка по рахунку.

В обгрунтування посилається на правові Всиновки Верховного Суду, викладені в постановах від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 733/608/16-ц.

Також за доводами скарги, кредитний договір між сторонами укладено та підписано не було і суд першої інстанції не досліджував надану копію договору безпосередньо саме як електронний доказ, а матеріали справи не містять доказів того, що саме Відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме Відповідачем цього одноразового ідентифікатора, взагалі реєстрації Вщповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора, відсутні докази ідентифікації за номером телефону, який би належав Відповідачу, та інших обставин, на які посилається Позивач як на підставу своїх вимог. Надані позивачем копії кредитного договору є просто текстами без жодних підписів та нанесення електронних підписів, без обов`язкових реквізитів, що не дозволяє встановити волевиявлення сторін, тому не мають юридичної сли та є нікчемними.

Заявник стверджує, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг були викладені на сайті в електронній формі, посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на умови Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на їх сайті без жодних підписів відповідача, не відповідає правовим висновкам постанови Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Вважає необґрунтованим посилання позивача на не оскарження кредитного договору, оскільки сам факт наявності у позивача копій текстів Кредитного договору з додатками не є доказом наявності заборгованості, договір є виявленням волі сторін, а не засвідченим фактом використання прав та виконання обов`язків за ним, проте умови таких копій, які в силу спеціального законодавства, є нікчемними (не підписані в оригіналах, про одностороннє підвищення кредиторами фіксованої процентної ставки, одностороннє продовження строків кредитування), не потребують подання зустрічного позову про їх визнання недійсними, оскільки суд в даній справі може самостійно вирішити такий спір.

Також заявник не погоджується із завленим позивачем розміром заборгованості та нарахування відсотків за збільшеною ставкою, враховуючи положення ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та дію військового стану на території України.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали.

У поданому відзиві представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» - адвокат Крюкова М.В. просить залишити без змін рішення Козелецького районного суду від 23.04.2025, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування посилається, що кредитний договір укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України щодо укладення електронних договорів. На підтвердження укладення договору № 4327894 про надання споживчого кредиту з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «85526», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6, 8 ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Вказує, що відповідач, оформлюючи кредитний договір заходить на Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7», реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо, тому відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, а доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач. За доводами відзиву, оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Тому переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Крім того, зазначає, що платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання Кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Щодо розміру заборгованості, то заявник посилається, що вона розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4327894 строк кредиту 360 днів: з 25.01.2024 по 19.01.2025 і станом на дату укладення Договору факторингу від 25.10.2024 №25/10/2024, строк дії Договору № 4327894 від 25.01.2024 року не закінчився, тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 по 14.01.2025 (81 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 45562,5 грн: 22499,99 грн * 2,5% = 562,5 грн*81 календарних дні = 45562,5 грн. У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4327894 від 25.01.2024, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з Відповідача у сумі 183372,55 грн (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 137810,05 грн, проценти нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у сумі 45562,5 грн). Як вказує заявник, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором та у межах періоду автопролонгації. Заявник також посилається, що про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Вважає, що право Позивача на стягнення заборгованості з Відповідача підтверджено належними та допустимими доказами, що і встановив суд першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 84, 114 т. 2).

ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ОСОБА_1 про причину неявки в судове засідання апеляційний суд не повідомили, заяв і клопотань подано не було.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 25.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4327894, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 22500 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 2,50 % в день, та строком 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Договір підписаний за допомогою електронного підпису «85526» 25.01.2024 09:59:18 (а.с. 23-33 т. 1).

Згідно умов кредитного договору стандартна процентна ставка становить 2,50% в день (99 923,40 % річних) та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.

З договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.01.2024 № 4327894 встановлено, що сторони договору погодили між собою умови кредитування, а саме його строк, процентну ставку, суму кредиту тощо.

За матеріалами справи, між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 12.03.2019 укладено договір про переказ коштів (а.с. 35-37 т.1)..

Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №521-0111 від 01.11.2024 було здійснено переказ грошових коштів в сумі 22 500,00 грн, маска карти НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 335419640, призначення платежу: зарахування 22500,00 грн на карту НОМЕР_1 . Зазначений номер банківської карти вказаний в договорі про надання споживчого кредиту № 4327894 (п. 2.1) (а.с. 17 т. 1).

З інформації, наданої за підписом супервайзера з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 в банку імітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 25.01.2024 здійснено переказ коштів на суму 22 500,00 UAH (а.с. 173 т.1).

Таким чином, позивачем доведено факт укладення 25.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту № 4327894 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та за яким в подальшому було здійснено перерахування коштів відповідачу.

Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Також судом встановлено, що 25.10.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» був укладений Договір факторингу № 25/10/2024, за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило Позивачу права грошової вимоги за Кредитним договором, яка на час подання позову становить 205 872,54 грн. (22 499,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 183 372,55 грн - нараховані проценти) (а.с. 84-88 т. 1).

Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4327894 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 25.10.2024 у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 137810,05 грн (а.с. 47-52 т. 1).

Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за період з 26.10.2024 по 14.01.2025 у відповідача наявна заборгованість по основному боргу у розмірі 22499,99 грн, нарахованим процентам 45562,50 грн (а.с. 41-42 т. 1).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром стягнутої судом заборгованості за кредитним договором, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до матеріалів справи, 25.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 4327894 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» про надання споживчого кредиту в електронній формі і який підписаний відповідачем шляхом використання одноразового пароля, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, договір є дійсним і у судовому порядку не оскаржувався, а відповідачем ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на спростування факту укладення Договору № 4327894 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Як вбачається, договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 85526, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 не був би укладений, таким чином сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

До кредитного договору додано Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 59-66 т. 1), паспорт споживчого кредиту (а.с. 43-45 т.1), який підписаний відповідачем електронним підписом, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 33 зворот т. 1), яка також підписана електронним підписом відповідача.

На підтвердження позовних вимог, ТОВ «Фінтраст Капітал» надало розрахунок заборгованості, з якого убачається, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання щодо погашення кредиту, процентів, а тому станом на 14.01.2025 утворилась заборгованість в розмірі 205872,54 грн, з яких: основний борг 22499,99 грн, залиш заборгованість за процентами 137810,05 грн, заборгованість за процентами за 81 календарний день - 45562,50 грн.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, як і не надано свого розрахунку.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті, чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитного договору, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Згідно з п. 9.7.1 кредитного договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товавриства електронним підписом, що створений шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання в Особисий кабінет/Мобільний застосунок «Credit7» для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Клієну на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства, зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом Одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Таким чином, встановлено, що договір між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитних договорів.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Не є обгрунтованими доводи скарги про те, позивачем не надано доказів реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі, а також не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи та не надано доказів такої ідентифікації та не надано доказів електронного підпису спірного правочину, враховуючи, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» не є первісним кредитором за спірним договором, а тягар доказування неналежності мобільного номеру телефону лежить саме на відповідачеві, який не надав ні суду першої, ні апеляційному суду доказів, що зазначений у кредитному договорі номер телефону належить не йому.

Необґрунтованими є твердження відповідача про відсутність в нього особистого кабінету та ненаправлення йому документів, оскільки відповідно до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.01.2024, особистий кабінет - це захищена частина Вебсайту, яка доступна клієнту для входу через Вебсайт або мобільний додаток після його ідентифікації в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" та/або за допомогою Паролю до Особистого кабінету, в якій Клієнт має можливість надати Товариству свої ідентифікаційні/персональні дані/доступ до ідентифікації/персональних даних, укладати з товариством кредитні правочини та ін.

Щодо твердження відповідача про відсутність підпису кредитодавця на договорі, суд вважає їх безпідставними, оскільки до суду надано договір із підписом та печаткою такого, пунктом 9.11.1.1 договору передбачено, що роздруківка копії договору на папері, підписаного сторонами здійснюється з нанесенням підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Окрім цього, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі положень ст. 512, 514, 516, 1077, 1078, 1082 ЦК України надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорах строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 не звертався із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісного кредитора, ні до його правонаступника.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надало належні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 , тому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами.

Так, матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем, що ТОВ «Лінеура України» свої зобов`язання за кредитним договором від 25.01.2024, виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором.

Необґрунтованими також є твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів на його картковий рахунок, враховуючи наступне.

Згідно п. 2.1. Кредитного договору передбачено, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клєнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_3 .

Факт перерахування коштів у розмірі 22500 грн на картковий рахунок відповідача підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №521-0111 від 01.11.2024 (а.с. 17 т. 1) та інформаціє, наданою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 173 т.1).

Відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи скарги про те, що лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не відповідає вимогам первинних бухгалтерських документів у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і не містить ідентифікуючих даних щодо особи отримувача, номера рахунку та номеру картки, що унеможливлює встановлення особи, якій були перераховані кошти, оскільки у зазначених листах вказані номер договору кредиту та позики, номер карткового рахунку, який відповідач вказував при реєстрації, а також вказано, що кошти були перераховані на підставі укладеного договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019.

Апеляційний суд також враховує, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» не є первісним кредитором та не є банківською установою, а тому підтвердити чи спростувати перерахування коштів за кредитним договором на картковий рахунок відповідача не має можливості.

Крім того, аргументи відповідача про нікчемність кредитного договору у зв`язку із не зазначенням в ньому особи, яка фактично перераховувала кошти - ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ", є необґрунтованими, оскільки умови договору з боку кредитора виконані, факт вчинення технічної дії щодо фактичного перерахування коштів з його рахунку на рахунок боржника іншою особою, не впливає на чинність договору та не робить таку особу стороною цього договору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Згідно з п. 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положения" доповнено пунктом 1 згідно із Законом N 3498-IX від 22.11.2023).

Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону N 3498-IX визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 25.01.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір № 4327894 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 25.01.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».

Частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою ст. 8 доповнена згідно із ЗУ № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, вказана норма набрала законної сили 24.12.2023, тобто станом на час укладення договору про споживчий кредит з відповідачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, умови укладеного між сторонами договору (п. 1.4.1), якими передбачено встановлення денної процентної ставки у 2,50 % у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.

З урахуванням викладеного, заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами договором підлягає задоволенню частково, яку слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1 % за період з 25.01.2024 по 25.10.2024 визначена позивачем у розмірі 137810,05 грн, підлягає задоволенню частково у сумі 49274,12 грн та за період з 26.10.2024 по 14.01.2025 визначена позивачем у розмірі 45562,50 грн, підлягає задоволенню частково у сумі 18225,00 грн, з урахуванням викладеного та даних наданих позивачем у розрахунках заборгованості ( а.с. 41-42,47-52 т. 1).

Отже, позовні вимоги ТОВ «ФК Фінтраст Капітал» щодо стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню у розмірі 67499,12 грн (за період з 25.01.2024 по 25.10.2024 у розмірі 49274,12 грн + за період з 26.10.2024 по 14.01.2025 розмірі 18225,00 грн).

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення штрафу у розмірі 11250 грн за кредитним договором № 4327894 від 25.01.2024, враховуючи наступне.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 і діє по цей час.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також цим Законом внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за договором № 4327894 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.01.2024 у розмірі 11250 грн задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в частині основоної суми заборгованості, проте дійшов помилкового висновку про задоволення вимог у повному обсязі в частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафом, у зв`язку з чим рішення Козелецького районного суду від 23.04.2025 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 11250 грн за договором від 25.01.2024, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, а в частині стягнення відсотків рішення суду першої інстанції підлягає змніні шляхом зменшення розміру стягнутих відсотків до 67499,12 грн, тому підлягає зменшенню загальна сума сума заборгованості за кредитним договором, стягнута з ОСОБА_1 з 205872,54 грн до 89999,11 грн (22499,99 грн тіло кредиту + 49274,12 відсотки за перід з 24.01.2024 по 25.10.2024 + 18225,00 грн відсотки за перід з 25.10.2024 по 14.01.2025).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит Капітал» на суму 89999,11 грн (89999,11 грн від 205872,54 грн становить 43 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судового збору, зменшивши суму з 2422,00 грн до 1041,46 грн (2422,40 грн х 43 %), витрат на правничу допомогу, розмір якої був визначений судом першої інстанції та позивачем не оскаржував ся, з 3000,00 грн до 1290,00 грн (3000,00 грн х 43%), пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково на суму 115873,43 грн (205872,54 грн 89999,11 грн), тобто на 57 %, у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 1 т. 2), то відповідно з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 2588,94 грн (4542 грн х 57 %) за апеляційний розгляд справи.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 був наданий талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.04.2021, з якого убачається, що 23.04.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою про викрадення у нього кредитних карток та особистих документів колишньою співмешканкою (а.с. 43 т. 2).

Проте, апеляційний суд враховує, що згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, прийняття судом доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку,можливо за наявності об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1, 2 та 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати до суду першої інстанції зазначений доказ, але таким правом при розгляді справи судом першої інстанції не скористався, враховуючи, що подія відбулась у квітні 2021 року, а позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» був поданий у січні 2025 року. До апеляційної інстанції позивач не надав доказів неможливості подання зазначеного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано клопотання, в якому просив витребувати у ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» оригінал договору про надання кредиту № 4327894 від 25.01.2024 з усіма додатками та додатковими угодами; докази надсилання одноразового ідентифікатора, фактичного підписання та надання позичальнику примірників підписаних Договору про надання кредиту, додатків та додаткових угод у дату їх укладення; оригінал заявки та видачу кредиту за договором від позичальника ОСОБА_1 ; докази ознайомлення позичальника з іншими документами по кредитним правовідносинам під підпис; первинний документ щодо фактичного перерахунку грошових коштів позичальнику від кредитора за Договором про надання кредиту № 4327894 від 25.01.2024 із зазначенням повних реквізитів платника та отримувача; виписку з банківського рахунку кредитора за дату Договору про надання кредиту № 4327894 від 25.01.2024 щодо фактичного перерахунку грошових коштів від кредитора позичальнику за договором.

Відповідно до частин 1, 2, 3статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналіз норм, встановлених в статті 367 ЦПК України, дає підстави зробити висновок, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами. Нові докази судом апеляційної інстанції приймаються у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Якщо подано копію (електронну копію)письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина п`ятастатті 95 ЦПК України).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина першастатті 95 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 зазначено, що «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 в справі № 916/3027/21 зроблено висновок, що «подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або судставить під сумніввідповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу».

Сумніваючись у достовірності копії, суди мають керуватись тим, щосумніви мають бути обґрунтованимита об`єктивними, та не можуть бути усунені іншими допустимими доказами у справі.

Заявляючи клопотання про зобов`язання ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України надати оригінали електронних доказів, а саме оригінал договору про надання кредиту № 4327894 від 25.01.2024 з усіма додатками та додатковими угодами; докази надсилання одноразового ідентифікатора, фактичного підписання та надання позичальнику примірників підписаних Договору про надання кредиту, додатків та додаткових угод у дату їх укладення; оригінал заявки та видачу кредиту за договором від позичальника ОСОБА_1 ; докази ознайомлення позичальника з іншими документами по кредитним правовідносинам під підпис, відповідачем не додано відповідно достатті 84 ЦПК України доказів неможливості (існування перешкод) самостійно отримати та надати зазначені докази суду, а також не наведено достатнього обґрунтування в чому саме полягають обґрунтовані сумніви відповідача наданому позивачем доказу, а також ту обставину, що ці сумніви не можуть бути усунені.

Не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова ВС від 2804.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-20329св19).

Щодо клопотання відповідача в частині витребування первинного документу щодо фактичного перерахунку грошових коштів позичальнику від кредитора за Договором про надання кредиту № 4327894 від 25.01.2024 із зазначенням повних реквізитів платника та отримувача; виписки з банківського рахунку кредитора за дату Договору про надання кредиту № 4327894 від 25.01.2024 щодо фактичного перерахунку грошових коштів від кредитора позичальнику за договором, апеляційний суд враховує, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» не є банківською установою та є правонаступником ТОВ «Лінеура Україна», та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність».

Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.

Разом з тим, судом першої інстанції була витребувано інформацію з АТ КБ «ПриватБанк» щодо підтвердження належності платіжної картки відповідачу та підтвердження факту зарахування коштів.

Відповідач мав можливість самостійно звернутись до банку для отримання виписки по його картковому рахунку щод спростування переказу.

Крім того, судом першої інстанції вже було вирішено питання про витребування зазначених доказів ухвалою від 10.03.2025.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу скасувати, відмовивши у задоволенні цих вимог.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості з 205872,54 грн до 89999,11 грн, судового збору з 2422,00 грн до 1041,46 грн, правничої допомоги з 3000,00 грн до 1290,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (юридична адреса: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ, 03150, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 25588,94 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.08.2025.

Головуючий Судді :