Справа № 484/4159/25
Провадження № 2/484/1856/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

05 серпня 2025 року м. Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Маржина Т.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сопової В.С. звернулася до суду з наданим позовом до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, приходжу до висновку про те, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 2, 814 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд роз`яснює сторонам, що обов`язок доказування покладено на них; письмові докази мають відповідати вимогам ст. 95 ЦПК України; порядок надання суду доказів визначений статтею 83 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява, серед іншого, повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що померлий ОСОБА_4 на її банківську карту надсилав грошові кошти протягом 2024-2025 років, проте на підтвердження інформації про надходження коштів на її власний рахунок позивачка не подала виписку банку про рух грошових коштів зі свого рахунку і не зазначила про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають їй в отриманні вказаної інформації.

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу можливе за умови, що ані чоловік, ані жінка в цей період не перебували в зареєстрованому шлюбі з іншими особами (Постанова Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19), однак позивачкою не зазначено про те, чи перебувала вона у зареєстрованому шлюбі з іншою особою і чи був розірваний такий шлюб; не надано й підтверджуючих документів. Також щодо ОСОБА_4 єдиним допустимим доказом, який може підтвердити вказаний факт, є витяг з відповідних актових записів цивільного стану про шлюб та розірвання шлюбу, однак про наявність/відсутність або ж неможливість отримання таких доказів не зазначено; відповідні клопотання не заявлені.

В разі задоволення позову рішення в наданій справі матиме юридичні наслідки не тільки в аспекті забезпечення можливості позивачки реалізувати соціально-економічні права, зокрема, пов`язані із отриманням соціальних виплат, пільг, субсидій, грошової компенсації (допомоги), надання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, а й в аспекті виникнення спадкових прав на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 .

До позовної заяви не додано інформації про осіб, які мають право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , а саме витягу зі Спадкового реєстру щодо наявності спадкової справи, заведеної після його смерті; не зазначено й інформації зі Спадкового реєстру щодо осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 (звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини), а також інформації про останнє місце проживання спадкодавця та осіб, які проживали з ним на момент смерті. Суду не надано доказів неможливості отримання такої інформації та відповідного клопотання про витребування інформації про наявність й надання спадкової справи з метою з`ясування кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 .

В тексті позовної заяви не зазначено про те, чи є у ОСОБА_4 батько, чи він живий, чи не позбавлений батьківських прав.

Колишня дружина загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у наданій справі, оскільки згідно рішення суду шлюб з нею розірваний, тож вона не має права ані на виплати після смерті ОСОБА_4 , ані на спадщину. Таке право належить синові загиблого і саме він є належним відповідачем, а оскільки він є неповнолітнім, його матір ОСОБА_3 є його законним представником, але це не наділяє її процесуальним статусом відповідача.

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить про те, що належним відповідачем у справі є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду.

Отже пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Тож позивачу слід визначитися з колом осіб, які прийматимуть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Позивачка просила на підставі п.3 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у справі, посилаючись на те, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, її єдиним доходом є тільки державна допомога УСЗН, вона є вдовою загиблого військовослужбовця.

Відповідно до ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за умови, що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним поняттям та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, враховуючи, що статтею 129 Конституції України закріплено один із основоположних принципів правосуддя - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19.06.2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 року, пункт 111).

Позивачкою зазначено, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, а її єдиним доходом є державна допомога, однак отримання соціальних виплат не може саме по собі свідчити про скрутний майновий стан позивачки, оскільки суду не надано інших доказів на підтвердження того, що її майновий стан на день звернення до суду перешкоджає сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі або навіть в частині.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відстрочення або ж розстрочення сплати судового збору позивачем.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2025 року в сумі 3 028 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В наданій позовній заяві об`єднано три вимоги немайнового характеру, а саме вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та вимога про встановлення факту батьківства загиблого військовослужбовця стосовно двох дітей.

Згідно з ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Тож позивачу необхідно сплатити судовий збір в сумі 3 633 грн. 60 к. за три вимоги немайнового характеру.

Таким чином сплата судового збору повинна бути здійснена на рахунок: отримувач: Миколаїв.ГУК/ тг м.Первомайськ/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 37992030, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат), номер рахунку UA0014474, код класифікації доходів бюджету 22030101. Після чого слід надати суду доказ на підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви відповідну платіжну інструкцію.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За даних обставин позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу необхідно надати строк для виправлення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 175, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства, - залишити без руху.

Надати позивачу десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Роз`яснити позивачу, що у разі виконання вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде визнана неподаною і повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: