Справа № 613/1683/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючої Вовк Л.В.

з участю секретаря Тішакіної Л.В.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

представник позивачки , адвокат Єфіменко Л.І.,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа : Охтирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Охтирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

у с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Охтирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що з 2009 року позивачка познайомилася з відповідачем ОСОБА_2 , з яким спочатку перебувала у дружніх стосунках, а згодом вони почали зустрічатися і відповідач переїхав до неї в м.Охтирка Сумської області проживати однією сім`єю, як чоловік і дружина , без реєстрації шлюбу . ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного проживання з відповідачем , у них народилася донька ОСОБА_3 . Після народження дитини відповідач проживав з сім`єю періодично. Поскільки відповідач заяву на визнання батьківства не подавав , відомості про батька до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини внесені із зазначенням відомостей про батька , відповідно до ч.1 ст.135 СК . Незважаючи на те , що особисті відносини у позивачки з відповідачем не завжди складалися , періодично він проживав окремо від сім`ї , відповідач ставився до ОСОБА_4 як до дочки , вони проводили час разом , спільно відпочивали , водив дитину у дитячий садок, цікавився її навчанням. Починаючи з лютого 2024 року відповідач остаточно перестав проживати разом з ними , забрав свої речі, його спілкування з дитиною стало обмеженим , що негативно впливає на доньку. Зазначила , що позов заявлено виключно в інтересах дитини з метою встановлення правового зв`язку між дитиною та її батьком, який забезпечить захист встановлених законодавством прав дитини. Просила визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , зазначивши у графі відомості про батька ОСОБА_2 .

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 05.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 за правилами загального позовного провадження.

22.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.03.2025 по справі за клопотанням позивачки призначена судово-молекулярно-генетична експертиза, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

15.07.2025 ухвалою суду поновлено провадження у справі .

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, просять задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився , подав заяву , посвідчену 03.12.2024 приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Васильченко Н.В. , зареєстровану за № 894, в якій позов визнав та просить слухати справу у його відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , проти позову не заперечує.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 2011 року по лютий 2024 року сторони проживали у незареєстрованому шлюбі , вели спільне господарство.

Від фактичних шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , про що 27 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області складено актовий запис №256. Батьками зазначені ОСОБА_5 та мати ОСОБА_1 . Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27.07.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області. ( а.с.8)

Згідно з даними, які містяться у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька , відповідно до частини 1 статті 135 СК України №8 від 19.07.2019 , 27 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області складено актовий запис №256 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька дитини ОСОБА_5 , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с. 9).

Як свідчить довідка видана виконавчим комітетом Охтирської міської ради № 25 від 03.08.2024 , ОСОБА_1 проживає та зареєстрована по АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_3 . Батько дитини ОСОБА_2 проживав за вище зазначеною адресою з 2011 року по 2024 рік без реєстрації. ( а.с. 10)

Відповідно до довідки Закладу дошкільної освіти ( ясла-содок ) « Віночок» Охтирської міської ради Сумської області від 31.07.2024 за №01-30/74 , дитина ОСОБА_3 була здобувачем освіти в ЗДО « Орлятко» з 10.09.2013 по 31.08.2017 .Батько ОСОБА_2 приймав участь у житті дитини , приводив дитину зранку і забирав доньку з дошкільного закладу. ( а.с. 11)

З довідки Охтирської загальноосвітньої шкоди I- III ступенів №1 Охтирської міської ради Сумської області від 30.07.2024 за № 01-16/531 вбачається, що ОСОБА_3 навчається у 8- Б класі ЗОШ I- III ступенів №1 . Батько ОСОБА_2 брав участь у вихованні доньки , підтримував контакт з класним керівником стосовно навчання та виховання дитини, відвідував батьківські збори. ( а.с. 11 зворотня сторінка )

Також позивачкою ОСОБА_1 надані фотографії із зображенням сторін та дитини. (а.с. 14-17).

Як вбачається з висновку експерта медико-генетичного центру «Mama Papa» № 47943 за результатами проведення судової молекулярно - генетичної експертизи від 02.07.2025, ймовірність того , що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках проведеного дослідження , складає 99, 999999 % ( а.с. 121 )

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердили , що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від стосунків у них народилася дочка ОСОБА_9 . В період вагітності та після народження дитини, сторони весь час проживали разом . Відповідач визнавав дитину своєю дочкою , любив її, піклувався про неї, гуляв з дитиною, возив дочку до бабусі в с.Пархомівка . Дитина називала ОСОБА_2 своїм батьком.

Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

За змістом частини 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. ( ч.3 ст.128 СК України)

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до роз`яснень наведених п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у ст. 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач. Крім цього, на сьогодні існує багато видів різноманітних експертиз, які дозволяють встановити батьківство з великою мірою точності. Такими є, наприклад, генетична дактилоскопія (по ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної особи, при цьому ДНК дитини завжди поєднує ознаки ДНК матері та батька), експертиза по амніотичній рідині (води при вагітності).

Згідно з ч.ч.1-7 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 07 травня 2009 року в справі Калачова проти РФ № 3451/05, § 34).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22, від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК- тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Правовий висновок щодо того, що доказова цінність ДНК-тесту суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, викладено у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц (провадження № 61-48029св18); від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23);від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 12 березня 2025 року у справі № 146/1162/23 (провадження № 61-14956св24).

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, провадження № 61-7126св22).

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи (постанова Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 757/26284/14-ц, провадження № 61-2871св19).

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини 2 статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

У справі «Йевремович проти Сербії» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В силу ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наведених обставин справи та наданих доказів , судом встановлено , що ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 .

Також важливим є те, що визнання ОСОБА_2 батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , відповідає якнайкращим інтересам дитини щодо визначення її походження та відповідної участі батьків у вихованні та утриманні.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними та обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі , пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на квитанцію від 18.09.2024, ОСОБА_1 був сплачений судовий збір за подання позову у сумі 1211,20 грн, який підлягає стягненню з відповідача за на користь позивачки.

Окрім того , позивачка понесла судові витрати на проведення судової молекулярно -генетичної експертизи у сумі 12 900,00 грн , що підтверджується рахунками №47943 від 22.05.2025 на суму 4000,00 грн , № 47943 від 09.06.2025 на суму 8 900,00 грн та квитанціями про сплату позивачкою коштів , які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, згідно ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 128 СК України, ст. 7, 10, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ,268 ,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Охтирка Сумської області .

Внести зміни до актового запису №256 від 27.07.2011 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області , про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши у графі відомості про батька : « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України» .

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 )на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати у загальній сумі 14 111 ( чотирнадцять тисяч сто одинадцять ) грн 20 коп , які складаються з судового збору у сумі 1211,20 грн, витрат за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у сумі 12 900,00 грн .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування ( ім`я) сторін :

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП : НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 11.08.2025.

Суддя Л. В. Вовк