Справа № 638/3363/25
Провадження № 2/638/4562/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Кассіч Н.А.,

представника позивача ОСОБА_18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не менше як п`ять років, а саме з 01 січня 2004 року і до часу відкриття спадщину, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Свою заяву обґрунтовує тим, що починаючи з березня 1997 року позивач проживала однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 .. При цьому ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не перебували кожен окремо у зареєстрованому шлюбі з іншими особами зі вказаного періоду часу і в подальшому. Місцем спільного їх проживання була квартира у АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство та мали спільний побут, а також мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки притаманні звичайному подружжю. Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_2 . Як чоловік та дружина, тобто фактично подружжя, вони протягом усього спільного проживання підтримували один одного як матеріально, так і морально, враховуючи, що інші особи, які могли здійснювати таку підтримку, зокрема у гр. ОСОБА_2 були відсутні. Вони разом, як фактично подружжя, подорожували по країнам світу, допомагали один одному у духовному та фізичному розвитку, сприяли один одному у покриті витрат на придбання продуктів харчування, ліків, сплати комунальних платежів та інших витрат, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, здійснення ремонту у квартирі, придбані предметів побуту та господарства, зокрема фото-відеокамери тощо, що підтверджується фотографіями, розписками та квитанціями. У зв`язку із повномасштабним вторгненням військових формувань РФ в Україну та обстрілом міста Харкова 24 лютого 2022 року, у березні 2022 року гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 були вимушені виїхати з України до Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії, де отримали притулок у м. Фейкенхем, Англія. З того часу вони спільно проживали однією сім`єю там за адресою АДРЕСА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у наслідок хвороби, ОСОБА_2 помер. За життя ОСОБА_2 не залишив заповіту, і про наявність інших родичів ОСОБА_1 , які б могли прийняти спадщину після померлого, не відомо. Тому ОСОБА_1 повернулась до України та звернулася до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини, проте державним нотаріусом було роз`яснено, що для виникнення та реалізації права на спадкування, необхідно встановити юридичний факт, а саме факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, і після встановлення такого юридичного факту ОСОБА_4 може вважатись спадкоємцем четвертої черги і прийняти спадщину, так як інші особи-спадкоємці, які б звернулись із відповідною заявою відсутні. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно заявнику для підтвердження права на спадкування за законом, оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання повідомлені вчасно та належним чином, причин неявки не повідомили.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи, представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Також, судом у якості свідків в судовому засіданні від 23.05.2025 допитані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_9 була присутня під час смерті. Згідно договору дарування від 06.02.2009 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 у власність частину квартири АДРЕСА_2 . Згідно акту обстеження нерухомості для сплати муніципального податку від 08.11.2022 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були орендарями та проживали у приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно рахунку фактури від 10.06.2024 ОСОБА_12 здійснила поховання ОСОБА_13 за що було сплачено 3200 фунтів стерлінгів.

Згідно копії спадкової справи №511/2024 після смерті ОСОБА_13 залишилася спадщина. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька - ОСОБА_14 (мати - ОСОБА_15 ). 16.10.2024 ОСОБА_17 . Шостою Харківською міською державною нотаріальною повідомлено про можливість звернення до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Свідок ОСОБА_5 , яка є подругою позивача, пояснила, що познайомилися в 1998 році. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом у двохкімнатній квартирі по АДРЕСА_4 , вони разом робили ремонт, допомагали один одному. В 2022 році виїхали в Англію, там відпочивали, подорожували, жили як чоловік та дружина. ОСОБА_2 був одружений, проте розлучився, ОСОБА_1 також була одружена та розлучилася, це було до їх знайомства.

Свідок ОСОБА_6 , яка є онукою ОСОБА_1 , пояснила, що з моменту її народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були разом, приїжджали до них у гості, допомагали робити ремонт, операції, разом їздили на відпочинок. Вони проживали разом у АДРЕСА_5 , потім виїхали разом в Англію, вона два рази була у них в гостях за кордоном. Свого справжнього діда ніколи не бачила та не знає, ОСОБА_2 ніколи не розповідав про свою колишню дружину.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_1 є його колишньою тещою, вона проживала разом з ОСОБА_2 , вони вели спільний побут, були разом у нього на весіллі, допомагали їм, жили разом як чоловік та дружина, їздили на дачу, відпочивали, справляли свята. Він знає їх з 2003-2004 р., він допомагав їм робити ремонт в 2005-2008 р.р. ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_2 лікуватися. В 2022 році вони виїхали в Британію, вони один одного любили та поважали.

За повідомленням Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції актових записів про державну реєстрацію шлюбу стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.01.2004 по 22.04.2024 не виявлено.

Частинами 2,4 ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

У рішенні Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись (Marckx проти Бельгії, § 31), а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним (Olsson проти Швеції (no. 1), § 59). Поняття сімейного життя є автономним (Marckx проти Бельгії, § 31). Відповідь на питання, існує чи ні "сімейне життя", залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків (Paradiso і Campanelli проти Італії [ВП], § 140). Тому Суд розглядає сімейні зв`язки de facto, наприклад, коли заявники живуть разом, за відсутності будь-якого правового визнання сімейного життя (Johnston і Інші проти Ірландії, § 56).

Поняття "сім`я" за статтею 8 Конвенції не обмежується лише стосункам на основі шлюбу і може включати інші de facto "сімейні зв`язки", коли сторони живуть разом не одружуючись (тобто не укладаючи шлюб) (Johnston і Інші проти Ірландії, § 56; Van der Heijden проти Нідерландів [ВП].

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами ; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Суд вважає належними доказами показання допитаних свідків, оскільки вони узгоджується між собою та стосуються обставин, які підлягають доказуванню.

Так, дослідженими судом доказами повністю підтверджується той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.01.2004 проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації, шлюбу, зокрема вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, надавали взаємну допомогу, зазначене підтверджується показання свідків, фотокартками, копіями квитків, копіями свідоцтв.

Керуючись ст.1269 ЦК України, 3,6 СК України, 274-279, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської міської ради (м.Харків, м-н Конституції, 7, ), третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора (м.Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 6-ий під., 4 пов., к.590-595) про встановлення факту, що має юридичне значення- задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не менше як п`ять років, а саме з 01 січня 2004 року і до 22 квітня 2024 року.

Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Є.В.Невеніцин