печерський районний суд міста києва
УХВАЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2025 р. Печерський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі Романенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Швидкової Вікторії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, 29 липня 2025 року визначено суддю для розгляду справи та 04 серпня 2025 року передано для розгляду судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Заявник зазначає, що має намір звернутися з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину спадкового майна.

Підставою для звернення до суду є необхідність захисту права позивача на спадкування майна, що залишилось після смерті його батька, ОСОБА_3 , а саме 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку він набув спільною працею та коштами під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем.

З 1998 до 2008 року батько позивача, ОСОБА_3 , проживав однією сім`єю з відповідачкою, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу.

Протягом зазначеного періоду подружжя було пов`язано спільним побутом, бюджетом, вело спільне господарство, приймали рішення щодо придбання майна, витрат на існування, відпочинок. Вказані факти будуть підтверджені доданими до позовної заяви доказами та свідченнями свідків.

В 2002 році заощадивши кошти подружжя вирішило купити двокімнатну квартиру, яка формально була оформлена на ім`я ОСОБА_2 .

Так, 15.03.2002 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 60,12 кв.м., жилою площею 34,0 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою C.В. та внесено в реєстр БTI м. Києва 21 березня 2002 poкy за № 4490.

Заявник вказує, що вищевказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З моменту придбання квартири у ній проживав ОСОБА_3 , та останні понад 10 років проживає і позивач.

До дня смерті батька відповідачка постійно обіцяла ОСОБА_3 переоформить його частину у праві власності на квартиру на нього. Проте у 2019 році ОСОБА_3 помер, а придбане ним майно так і не було переоформлено.

Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом у відповідності до статті 1261 ЦК України, у шестимісячний строк з дня смерті його батька звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю. із заявою про прийняття спадщини за законом.

13.08.2019 позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, однак до спадкової маси не була включена 1/2 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі попри намагання позивача, ОСОБА_2 не бажає врегульовувати спір у досудовому порядку. Більше того, вона має намір виселити ОСОБА_1 та його родину з вищевказаної квартири. Вона неодноразово надсилала відповідні вимоги і погрози про це. Крім того, вона зверталась з позовною заявою до суду про виселення ОСОБА_1 , та наразі за її заявою відкрито виконавче провадження (№78644038) на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва y справі № 757/1895/21-ц вiд 22.11.2023.

Враховуючи викладене просив заборонити державним та приватним виконавцям, ОСОБА_2 та/або за її дорученням іншим особам вчиняти дії щодо виселення та/або вселення будь-яких осіб з/до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб в цій квартирі; накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , peєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000; заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття,зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову повністю у визначений позивачем спосіб, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З матеріалів заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач, має намір, звернувся до суду із позовом про визнання іпотечного договору недійсним, однак, у зв`язку з можливим переходом права власності на квартиру, що може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновити порушення прав та інтересів позивача .

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Як визначив Пленум ВСУ в п. 4 Постанови від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 380/4273/21 (провадження № К/9901/27591/21) визначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, у заяві про забезпечення позову представник заявника просить заборонити державним та приватним виконавцям, ОСОБА_2 та/або за її дорученням іншим особам вчиняти дії щодо виселення та/або вселення будь-яких осіб з/до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ,а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб в цій квартирі; накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , peєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000; заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття,зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Проте, згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2025 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення - задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_5 у користуванні квартирою, шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 .

Вищевказане рішення набрало законної сили та перебуває на виконанні у державного виконавця.

А отже, вимоги заявника про заборону державним та приватним виконавцям, ОСОБА_2 та/або за її дорученням іншим особам вчиняти дії щодо виселення та/або вселення будь-яких осіб з/до квартири за адресою: АДРЕСА_1 а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб в цій квартирі задоволенню не підлягають.

Щодо вимог представника заявника про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , peєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000 та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття,зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Заявником не доведено та судом не встановлено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й відповідача, права на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном якого можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи мету процесуального інституту забезпечення позову, а саме забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому, а також необхідності суворого дотримання процесуальних прав всіх учасників процесу, суд звертає увагу на те, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник у заяві повинен не лише навести, але й довести наявність необхідних підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин, суд вважає вимоги заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову необґрунтованими та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 151, 152, 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Швидкової Вікторії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Суддя О.Л. Бусик