ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

12 серпня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання здійснити виплату нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01 лютого 2022 року до 01 травня 2025 року та стягнення інфляційних втрат на 3 процентів річних, -

Встановив:

03 червня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання здійснити виплату нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01 лютого 2022 року до 01 травня 2025 року та стягнення інфляційних втрат на 3 процентів річних.

За змістом позовних вимог стверджується, що позивач отримує пенсію за вислугу років згідно статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» та перебуває на обліку у відповідача, як отримувач пенсії.

Згідно з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року по справі № 320/6013/23 проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням раніше виплачених сум.

Сума доплати до перерахунку пенсії становить 108 926, 11 гривень, що підтверджено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 08 січня 2025 року № 719-38135/Н-02/8-1000/25.

Зазначені виплати станом на дату подання позову не здійснюються у зв`язку із відсутністю відповідних бюджетних асигнувань.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області виплатити йому нараховану, але не виплачену пенсію (заборгованість з пенсії) за період з 01 лютого 2022 року до 01 травня 2025 року з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з відповідного рахунку на його користь, а також згідно з частиною 2 статті 625 ЦПК України позивач просив стягнути три проценти річних у сумі 10 609,69 гривень та 58 098,69 гривень втрат від інфляції, виходячи із розміру простроченого грошового зобов`язання у сумі 108 926,11 гривень.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на правові норми, що регулюють обов`язковість виконання судових рішень, виплату пенсії, в тому числі і за минулий час, сплату компенсації за прострочення виконання рішення суду, боржником за яким є орган державної влади. Також здійснено посилання на норми ЦК України, що регулюють зобов`язальні та деліктні правовідносини, зокрема, статті 509, 524, 533-535, 625, 1173 ЦК України.

Згідно з протококом автоматизованого розподілу справи між суддями від 03 червня 2025 року, справа передана на розгляд головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 12).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а. с. 15, 15 зворот).

Від позивача, як на стадії підготовчого провадження, так і під час розгляду справи по суті, надійшли заяви про проведення судового засідання без його участі (а. с. 18).

02 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача (а. с. 24-32, 37-38).

За змістом відзиву на позов стверджується про законність дій відповідача, дотримання процедури виконання рішення суду, відсутності підстав для стягнення суми пенсії саме з відповідача, як структурного територіального підрозділу Пенсійного фонду України, а також подальшої обов`язкової виплати всієї суми пенсії, нарахованої на підставі рішення суду, за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

При цьому, відповідачем не заперечуються обставини щодо ухвалення та набрання законної сили Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року по справі № 320/6013/23 та існування заборгованості з нарахованої, але не виплаченої позивачу пенсії у сумі 108 926,11 гривень за період часу з лютого 2022 року по квітень 2024 року.

10 липня 2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 43).

В судове засідання позивач та представник відповідача, будучи повідомленими належним чином про час і дату проведення судового засідання, не з`явились, подали заяви про проведення судового засідання без їхньої участі.

Суд, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає, що неявка зазначених вище осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, та проводить розгляд справи за їхньої відсутності.

У відповідності до приписів частини 2 статі 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалось.

Вивчивши доводи позовної заяви та долучені до неї документи, судом встановлені наступні обставини.

Так, судом встановлено, що позивач отримує пенсію за вислугу років згідно статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» та перебуває на обліку у відповідача, як отримувач пенсії.

Згідно з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року по справі № 320/6013/23 проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням раніше виплачених сум.

Сума доплати до перерахунку пенсії становить 108 926, 11 гривень, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 08 січня 2025 року № 719-38135/Н-02/8-1000/25.

Відповідач не заперечує існування заборгованості по виплаті пенсії у наведеній вище сумі та зазначає, що заборгованість не може бути погашеною у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань.

Встановивши наступні обставини справи, дослідивши зміст заявлених позовних вимог та наведене в позовній заяві обґрунтування, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Так, згідно приписів частини 1 статті 1 ЦПК України, цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно приписів частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно приписів частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У якості правової підстави для заявлення позовних вимог позивачем наведені норми, що регулюють публічно-правові відносини, зокрема, щодо виплати та нарахування пенсії, виплати компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, виконання якого гарантовано державою. Однак, при цьому, позивачем також наведені норми, що регулюють приватноправові відносини, зокрема, норми, що регулюють підстави виникнення та виконання зобов`язання, норми, що стосуються наслідків прострочення виконання зобов`язання, норми, що стосуються підстав та процедури відшкодування шкоди, спричиненої органом державної влади чи його службовими особами.

Позивач не з`явився для участі у підготовчому судовому засіданні, правові підстави позову не уточнив.

Однак, враховуючи той факт, що позов пред`явлено за правилами цивільного судочинства, суд, керуючись приписами статті 13, 19 ЦПК України, застосовуючи принцип «jura novit curia» («суд знає закон»), зосереджується на аналізі наведених позивачем правових норм саме в контексті цивільно-правових відносин.

Отже, згідно приписів частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно приписів частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно приписів частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, стверджує про те, що сума нарахованої (перерахованої) на підставі рішення суду, але не виплаченої пенсії є зобов`язанням у розумінні статті 509 ЦК України, наслідком порушення якого є сплата інфляційних втрат та 3 процентів річних за правилами статті 625 ЦК України.

Однак, нарахування та виплата пенсії здійснюється в межах публічно-правових відносин, як складова соціального забезпечення, ці відносини не регулюються нормами приватного права. Таким відносинам не притаманні риси, передбачені в статті 1 ЦК України - юридична рівність, вільне волевиявлення, майнова самостійність їх учасників.

Отже, сума нарахованої, але не виплаченої пенсії не є зобов`язанням в розумінні статті 509 ЦК України та, відповідно, до вказаних правовідносин не застосовуються правові наслідки порушення умов його виконання, що передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Тому, вимоги щодо стягнення інфляційних втрат на 3 процентів річних, нарахованих за правилами частини 2 статті 625 ЦК України, задоволенню не підлягають.

Суд окремо звертає увагу, що позивач додатково посилався на приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Проте, згідно правової позиції, висловленої в Постановах ВС від 12 лютого 2019 року по справі № 814/Ї1428/18, від 14 травня 2019 року по справі № 487/6312/16-а, вирішення питання компенсації втрат від несвоєчасної виплати пенсії вирішується за правилами КАС України.

Отже, суд під час розгляду цієї цивільної справи не може застосувати приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» до правовідносин, пов`язаних із несвоєчасною виплатою нарахованої на підставі судового рішення пенсії, як не може і закрити провадження у справі щодо цих позовних вимог згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, так як для обґрунтування відповідних вимог позивачем одночасно наведені правові норми, що регулюють і цивільно-правові відносини.

Проте, суд зауважує, що позивач не позбавлений права заявити відповідні вимоги про нарахування компенсації внаслідок несвоєчасної виплати пенсії згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» в порядку адміністративного судочинства.

Далі, позивач, посилаючись на приписи статті 1173 ЦК України, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області виплатити йому нараховану, але не виплачену пенсію.

Отже, згідно доводів позивача, розмір нарахованої, але не виплаченої на підставі рішення суму пенсії, є шкодою у розумінні статті 1173 ЦК України.

Проте, суд наголошує, що стверджуване невиконання публічно-правового обов`язку суб`єкта владних повноважень не може бути кваліфікованим, як спричинена шкода у розумінні статті 1173 ЦК України, розмір якої відповідає (є еквівалентним) розміру (матеріальному вираженню) публічно-правового обов`язку. Суд вважає, що трансформація невиконаного публічно-правового обов`язку в деліктне зобов`язання для цих самих учасників не допускається.

Отже, приписи статті 1173 ЦК України не є застосовними до спірних правовідносин, а сума нарахованої, але не виплаченої позивачу пенсії не може бути стягнутою на користь позивача, як спричинена шкода.

Суд констатує, що за своєю правовою природою вимога про виплату нарахованої на підставі рішення суду, але не виплаченої органами Пенсійного фонду України пенсії, є вимогою про зміну способу виконання рішення суду у розумінні статті 378 КАС України, а отже, відповідна вимога не може бути вирішеною по суті під час розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Далі, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» і в задоволенні позову відмовлено, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу та компенсації понесених судових витрат.

З урахуванням викладеного, керуючись приписами статті 509, 526, 625, 1173 ЦК України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», статтями 1, 12, 13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

Ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання здійснити виплату нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01 лютого 2022 року до 01 травня 2025 року та стягнення інфляційних втрат на 3 процентів річних відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, , місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, 10.

Суддя В.О.Самуха