УХВАЛА

30 липня 2025 року

м. Київ

справа № 334/6097/18

провадження № 61-18413св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - Державна іпотечна установа,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Журавльов Дмитро Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 24 травня 2023 року у складі колегії суддів Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року Державна іпотечна установа (далі - ДІУ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Журавльов Д. В., про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 14 червня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та кредит») та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 3150-067К, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 155 000,00 грн, зі сплатою 20 % річних, строком до 14 червня 2019 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та банком укладено іпотечний договір від 14 червня 2007 року № 3150-067І, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 51,2 кв. м та житловою площею 34,2 кв. м. з прибудовами до нього, площа земельної ділянки на якій розташований житловий будинок складає 1 144 кв. м.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та банком укладено іпотечний договір від 08 вересня 2008 року № 3150-067І/1, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:007:0168, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

14 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 3150-067П, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником зобов`язань.

08 вересня 2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про відкриття кредитної лінії від 14 червня 2007 року № 3150-067К, якою було внесено зміни:

- в пункт 2.1 зазначеного кредитного договору, а саме банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у розмірі 369 500,00 грн, зі сплатою 21 % річних;

- в пункт 3.2 кредитного договору, а саме: позичальник зобов`язується повністю повернути кредит, отриманий за цим договором до 14 червня 2022 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок щомісяця, в термін з 01 по 10 число кожного місяця згідно з графіком заборгованості відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 08 вересня 2008 року.

08 вересня 2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 14 червня 2007 року

№ 3150-067П.

11 лютого 2015 року між ДІУ та ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно з яким банк передав ДІУ всі права вимоги за договором про відкриття кредитної лінії від 14 червня 2007 року

№ 3150-067К. Договір відступлення прав вимоги набрав чинності 17 вересня 2015 року. Таким чином, ДІУ стала новим кредитором та іпотекодержателем за іпотечним кредитом.

16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ДІУ за вказаними кредитним, іпотечним договорами та договором поруки, яке останній отримав 20 жовтня 2015 року.

Проте, через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка станом на 24 червня 2019 року становить 540 307,24 грн, з яких: сума основного боргу - 206 141,61 грн, прострочені проценти за користування кредитом - 151 196,38 грн, пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 48 278,02 грн, інфляційні втрати - 106 097,79 грн.

З урахуванням уточнення позовних вимог, ДІУ просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ДІУ заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2007 року № 3150-067К, яка станом на 24 червня 2019 року становить 540 307,24 грн, яка складається з: основної суми боргу - 206 141,61 грн, прострочених процентів за користування кредитом - 151 196,38 грн, пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 48 278, 02 грн, інфляційні втрати - 106 097,79 грн, судові витрати у розмірі 7 104,61 грн, витрати на відрядження представника ДІУ у розмірі 604,67 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не доведений факт належного повідомлення відповідачів про зміну кредитора, що позбавило ОСОБА_1 можливості сплачувати щомісячний платіж на рахунки ДІУ. З моменту зміни рахунків АТ «Банк «Фінанст та Кредит» відповідач ОСОБА_1 продовжував сплачувати повернення коштів на новий рахунок повідомлений йому ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». За період з лютого 2015 року до вересень 2019 року відповідачем сплачено 396 045,34 грн, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій про здійснення оплати за спірним кредитним договором. Таким чином, на момент звернення позивача з позовом було відсутнє прострочення сплати щомісячних платежів та умов кредитного договору зі сторони відповідача ОСОБА_1 й відсутні підстави для їх стягнення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 травня 2023 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2022 року скасовано. Провадження у справі в частині позовних вимог ДІУ до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2007 року № 3150-076К закрито. У іншій частині ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ДІУ заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2007 року № 3150-067К у розмірі 540 307,24 грн, з яких: 206 141,61 грн - основний борг, 151 196,38 грн - прострочені відсотки за користування кредитом, 76 871,46 грн - пеня, 106 097,79 грн - інфляційні втрати.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовом до суду ДІУ звернулась 23 серпня 2018 року, якщо позов пред`явлено до особи, яка померла, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов висновку, що позичальник порушив взяті на себе зобов`язання, оскільки прострочив повернення чергової частини кредиту, у зв`язку з чим обґрунтованими є вимоги банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 24 травня 2023 року, просить її скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 3-238гс16, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 910/2489/17, від 10 травня 2018 року у справі № 910/6659/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 591/4552/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 534/1809/16-ц, від 09 квітня 2020 року у справі

№ 534/1809/16-ц.

Суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, а саме, докази щодо розміру заборгованості відповідача, які містять різні суми боргу, необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, про витребування доказів розрахунку заборгованість, про дослідження договору про відступлення права вимоги.

Судом було проігноровано клопотання щодо визначення природи договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року № 17/4-В. Крім того, суд не дослідив умови спірного договору, не надав оцінки тій обставині, що розмір грошової вимоги, яка була відступлена за спірним договором шляхом купівлі-продажу (4 693 985,11 грн) перевищував ціну її відступлення (1 111 414,00 грн).

Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 наявні заперечення на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, якою ДІУ поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2022 року, та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2023 року про відкриття апеляційного провадження.

ОСОБА_1 вказує, що постановляючи вказані ухвали суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, неправильно розрахував судовий збір за подання апеляційної скарги, дійшов помилкового висновку про поновлення ДІУ строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження.

Аргументи інших учасників справи

У червні 2024 року ДІУ подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. Указує, що доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не розкривають зміст та не доводять, що кредитор не мав права звертатися до боржника ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості.

В суді апеляційної інстанції досліджено, що ДІУ є правонаступником за кредитним договором № 3150-067К від 14 червня 2007 року та на законних підставах має право на стягнення заборгованості.

Фактично всі заперечення заявника у справі зводяться до його незгоди з поданими позивачем на обґрунтування позовних вимог доказів у справі, без обґрунтування належними доказами власної позиції, що свідчить про недобросовісне користування ОСОБА_1 своїми процесуальними правами та обов`язками.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Запорізького апеляційного суду від 24 травня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У червні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбаченихпунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У цій справі предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Ціна позову у справі становить 540 307,24 грн, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення з касаційною скаргою 25 грудня 2023 року (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою відповідно до закону, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 «Загальні положення» ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

Касаційна скарга заявника не містить посилання на випадки, визначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Отже, Верховний Суд встановив, що провадження за касаційною скаргою у справі, що переглядається, відкрито помилково, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі та з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги, хоча і містять посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 24 травня 2023 року у малозначній справі, то є підстави для закриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційне провадження підлягає закриттю, немає підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 24 травня 2023 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Журавльов Дмитро Володимирович, про стягнення заборгованості закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік