Дата документу 16.07.2025 Справа № 337/444/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/444/25 Головуючий в 1-й інстанції: Мурашова Н.А.
Провадження № 22-ц/807/1207/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України Літвіна Сергія Миколайовича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, про оголошення фізичної особи померлою,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Шокарєва А.В. звернулася до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою, яка в подальшому була уточнена.

В обґрунтування заяви зазначала, що заявниця є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації у лютому 2023 року, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді командира 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

29.09.2023 року ОСОБА_1 отримала сповіщення № 1186/2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що її син, командир 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісті 28.09.2023 року під час ведення бойових дій поблизу н.п. Андріївка Донецької області.

06.10.2023 року до ЄРДР внесено відомості за № 0001087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченою ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом зникнення безвісті 28.09.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був на посаді командира 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні молодший лейтенант, під час ведення бойових дій поблизу н.п. Кліщіївка та н.п. Андріївка Донецької області зник безвісті та на даний час його місцезнаходження не відоме.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2023 № 19037 було призначено проведення службового розслідування щодо безвісті зниклого 28.09.2023 року під час виконання бойових завдань молодшого лейтенанта ОСОБА_3 .

Відповідно до акту службового розслідування від 22.10.2023 встановлено, що 28.09.2023 о 05:40 молодший лейтенант ОСОБА_3 приймав участь у штурмових діях на позиції противника поблизу н.п. Андріївка Донецької області, противник наносив вогневе ураження зі ствольної артилерії по позиціям українських військових, внаслідок обстрілу 4 військовослужбовця, в т.ч. ОСОБА_3 , зникли безвісті.

Після отримання сповіщення про зникнення сина безвісті заявниця звернулась до правоохоронних органів, однак розшукові заходи результату не дали, до цього часу місце знаходження сина не встановлено, на зв`язок з батьками, знайомими та друзями він не виходив, відомості про перебування його в полоні також відсутні, що дає підстави припускати, що ІНФОРМАЦІЯ_3 він загинув. Оголошення сина померлим необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та інших передбачених законом виплат.

З огляду на вищевикладене, заявниця просила суд оголосити громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув поблизу населеного пункту Андріївка Донецької області під час безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в районі ведення бойових дій, померлим. Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати 28.09.2023 року. Допустити негайне виконання рішення суду у цій справі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті с. Андріївка Бахмутського району Донецької області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник Міністерства оборони України Літвін С.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені заяви відмовити.

Також просить: витребувати у Оріхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості (повні витяги щодо цих відомостей) про наявність актових записів про батьків, дружину та дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у випадку їх наявності залучити до участі у справі в якості заінтересованих осіб; залучити до участі у даній справі в якості заінтересованих осіб військову частину НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у письмовому поясненні від 12.02.2025 представник Міноборони клопотав перед судом першої інстанції: витребувати у Оріхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості (повні витяги щодо цих відомостей) про наявність актових записів про батьків, дружини та дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у випадку їх наявності залучити до участі у справі в якості заінтересованих осіб; залучити до участі у даній справі в якості заінтересованих осіб військову частину НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Аналіз оскаржуваного судового рішення дозволяє прийти до висновку, що дане клопотання було залишено судом без задоволення із зазначенням, що воно необґрунтоване.

Разом з тим, як встановлено судом, заявниця є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Таким чином, у випадку задоволення заяви вона набуде право на звернення за призначенням одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця.

До участі у справі залучено у якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , поряд з цим, з аналізу поданої заяви не вказано підстав для його залучення при оголошенні померлим ОСОБА_3 .

Вважає, що суд необґрунтовано відмовив у клопотанні Міноборони про витребуванні доказів, відповідно Міноборони змушено клопотати перед апеляційним судом про витребування доказів, оскільки встановлення кола осіб, які можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги буде сприяти завданням цивільного судочинства.

Оголосивши ОСОБА_3 померлим, суд прийняв рішення, яке впливає на права та обов`язки військової частини, де він проходив військову службу, а саме, військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте вони не були залучені судом першої інстанції до участі у справі.

Наголошує, що системний аналіз мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення дозволяє прийти до висновку, що основний доказ, який, на думку суду, дає підстави для задоволення поданої заяви показання свідка ОСОБА_4 . Суд також посилається на акт службового розслідування, затверджений командиром ВЧ НОМЕР_1 від 22.10.2023, проте у вказаному акті не зазначено, що відбиралися пояснення від ОСОБА_4 .

Крім іншого, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, зник безвісти 28.09.2023 за обставин, що загрожували йому смертю, - під час виконання бойового завдання та вогневого ураження противника в районі с. Андріївка Бахмутського району Донецької області, яке з 15.09.2023 по цей час є зоною активних бойових дій згідно із Переліком території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року. Віднесення с. Андріївка Бахмутського району Донецької області до зони бойових дій унеможливлює задоволення вказаної заяви.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Шокарєвої А.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Звертає увагу, що суд першої інстанції самостійно визначив обсяг заходів, необхідних для з`ясування обставин справи при відкриття провадження по справі та залучив до участі у справі як заінтересовану особу Міністерство оборони України.

Відповідно до постанови Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 15.06.2022 у справі №760/21195/20, Верховний Суд дійшов висновку, що належним учасником справи про встановлення факту смерті або оголошення особи померлою є саме Міністерство оборони України як орган управління Збройними Силами України, а не конкретна військова частина, яка лише виконує оперативні функції.

Також Верховний Суд неодноразово підкреслював, що залучення сторонніх органів або структур лише на підставі потенційного інтересу до наслідків судового рішення (наприклад, виплати коштів) без реального правового зв`язку з предметом спору є недопустимим з точки зору процесуального права.

Стосовно залучення у якості заінтересованої особи батька - ОСОБА_2 вказує, що його залучення до участі у справі, дає можливість: встановити додаткові фактичні обставини зникнення особи, отримати свідчення про останні відомості щодо перебування/контактів з особою, забезпечити об`єктивний і всебічний розгляд справи, як цього вимагає стаття 12 ЦПК України. Згідно ЦПК України у справах окремого провадження суд зобов`язаний залучити до участі всіх осіб, права та інтереси яких можуть бути зачеплені рішенням суду, зокрема у справі про оголошення фізичної особи померлою. Батько, ОСОБА_2 , є прямим родичем першого ступеня споріднення, батьківство підтверджується документально (свідоцтво про народження). Як близький родич батько має особисту зацікавленість у правовому статусі сина, у разі визнання особи померлою він може набути певних юридичних прав або обов`язків, а також має право на участь у подальших правовідносинах, у тому числі - при реєстрації смерті, визначенні місця поховання сина.

Щодо клопотання про витребування у Оріхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомостей (повних витягів щодо цих відомостей) про наявність актових записів про батьків, дружини та дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у випадку їх наявності залучення до участі у справі в якості заінтересованих осіб вказує, що апелянт має реальну та законну можливість самостійно здійснити отримання відомостей (повних витягів щодо цих відомостей) про наявні актові записи про батьків, дружину та дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здійснюючи делегування своїх повноважень через клопотання до судів першої та апеляційної інстанцій. Крім того, в матеріалах справи наявний повний витяг з ДРАЦС, в якому зазначено усю необхідну інформацію щодо родинних зв`язків ОСОБА_3 .

Також звертає увагу, що у межах аналізу акту службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , слід окремо зупинитися на питанні доказової ваги свідчень, що лягли в його основу.

Зокрема, як зазначено в акті, до уваги були взяті пояснення штаб-сержанта ОСОБА_5 та сержанта (офіцера штабу) ОСОБА_6 . Проте, ці особи не перебували безпосередньо з молодшим лейтенантом ОСОБА_3 у день його зникнення, не брали участі в конкретному бойовому епізоді та отримали інформацію про його відсутність уже постфактум, після завершення штурмових дій. Їхні свідчення стосуються лише фіксації відсутності особи, а не обставин її зникнення.

Натомість покази військовослужбовця ОСОБА_4 , який безпосередньо брав участь у зазначеному бойовому завданні спільно з ОСОБА_3 , перебував поруч із ним та був очевидцем подій, мають ключове значення для встановлення фактичних обставин справи. Саме ОСОБА_4 є основним і єдиним свідком, здатним надати достовірну, пряму інформацію про момент зникнення військовослужбовця за умов реальної бойової загрози. Його свідчення є прямими, первинними та найбільш достовірними в контексті встановлення підстав для визнання особи померлою згідно зі ст. 46 Цивільного кодексу України.

Акт службового розслідування не відображає повної картини подій, оскільки базується переважно на допоміжних, опосередкованих свідченнях, тоді як свідчення ОСОБА_4 повинні визнаватися основним доказом у справі про зникнення ОСОБА_3 .

Вважає, що суд, ухвалюючи рішення, всебічно, повно й об`єктивно дослідив наявні в матеріалах справи докази, а також врахував показання свідка, які були належним чином оцінені відповідно до вимог процесуального закону.

Звертає особливу увагу, що апелянт не подавав жодних заперечень проти позовних вимог на стадії розгляду справи в суді першої інстанції по суті, а також не надавав жодних доказів, які могли б спростувати чи поставити під сумнів подану заявником інформацію щодо допиту свідка ОСОБА_4 .

Зауважує, що апелянт у скарзі посилається нечинний наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, який був скасований наказом того ж Міністерства від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Син заявниці - ОСОБА_3 зник безвісті під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом України, в районі н.п. Кліщіївка та н.п. Андріївка Донецької області, які з 17.09.2023 є тимчасово окупованою територією згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (набув чинності 20.03.2025).

Зауважує, що держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян. Правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для його реалізації, в даному випадку є право заявниці - матері загиблого Захисника ОСОБА_1 , як громадянки України, на оголошення її сина ОСОБА_3 померлим, що, у свою чергу, стане підставою для реалізації нею інших своїх прав та обов`язків, пов`язаних зі смертю сина, зокрема, спадкування, тощо. Апелянтом не надано доказів, які б спростовували наявність обставин, що підтверджують зникнення ОСОБА_3 безвісти, за умов, які дають підстави для визнання його померлим згідно зі статтею 46 Цивільного кодексу України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника заявниці - адвоката Шокарєвої А.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копіями Повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану та щодо актового запису про народження.

Зареєстрованим місцем проживання всіх трьох (батьків та сина) є: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до Указу Президента України № 69/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та з 09.02.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , 13.05.2023 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду командира 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, мав звання молодшого лейтенанта.

Згідно зі сповіщенням сім`ї № 1168/2023 від 29.09.2023 ОСОБА_1 повідомлено, що її син, командир 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , молодший лейтенант ОСОБА_3 , 1997 р.н., зник безвісті 28.09.2023 року під час ведення бойових дій поблизу н.п. Андріївка Донецької області.

Відповідно до акту службового розслідування, затвердженого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.10.2023, встановлено, що під час виконання бойового завдання при безпосередній участі в заходах національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф проти України, 28.09.2023 о 05:40 після обстрілу та вогневого ураження зі ствольної артилерії противника по позиціям українських військових молодший лейтенант ОСОБА_3 , який приймав участь у штурмових діях на позиції противника поблизу н.п. Андріївка Донецької області, зник безвісті, що підтверджується поясненнями штаб-сержанта ОСОБА_5 та сержанта ОСОБА_6 , витягом з журналу бойових дій. Визнано, що зникнення безвісті молодшого лейтенанта ОСОБА_3 28.09.2023 відбулось під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони України, її територіальної цілісності, відсічі і стримуванні збройної агресії рф на території Донецької області.

Відповідно до Витягу з ЄРДР від 10.10.2023 за заявою ОСОБА_2 06.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001087 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом зникнення безвісті 28.09.2023 військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Андріївка Донецької області. Досудове розслідування проводить відділення поліції № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Наразі вказане кримінальне провадження перебуває в провадженні ВП № 1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області, і згідно з повідомленнями останнього досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії, місце знаходження ОСОБА_3 не встановлено, інформація про полон або ймовірну загибель відсутня.

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, від 12.03.2025 в ньому наявна інформація щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісті на території бойових дій, дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин 12.01.2024.

Свідок ОСОБА_4 в суді першої інстанції пояснив, що він до жовтня 2023 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , разом з ним з квітня по 28.09.2023 служив ОСОБА_7 , останній був командиром їх взводу. В ніч на 28.09.2023 їх взвод отримав наказ зайняти позиції та отримати логістичний контроль над трасою на Бахмут в районі сел Кліщіївка та Андріївка Донецької області. Вони висунулись на позиції групами, він був в одній п`ятірці з ОСОБА_8 та ще трьома бійцями. Після того як вони перейшли насип залізничного полотна, по ним зі сторони озер став працювати кулемет та снайпер противника. ОСОБА_9 з РПГ встав у позицію на стрільбу по КПП противника, і в цей же момент куля попала йому в бік під бронежилет, він ойкнув та впав. Це було в проміжок часу між 5 та 6 годинами ранку. Вони тримались на цих позиціях до вечора, потім відійшли, було багато поранених та загиблих. ОСОБА_9 як впав після пострілу, так і залишався лежати в тій же позі. Евакуювати тіло вони відразу не змогли через постійний обстріл. Вони протягом тижня намагались забрати тіла загиблих побратимів. Спочатку забрали ОСОБА_10 , тіло ОСОБА_11 було там же в тій же позі, а коли через 3-4 дні пішли саме за ним, вже не було ні його, ні інших загиблих. Скоріш за все тіла забрали росіяни. ОСОБА_9 однозначно загинув. Зараз територія, де відбувались ці події, вже окупована росіянами.

Згідно з наданими суду документами свідок ОСОБА_4 є військовослужбовцем ЗСУ та з 10.05.2023 по 23.10.2023 перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частини перша статті 2 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини третя статті 46 ЦК України).

Частиною першою статті 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Суд першої інстанції послався також на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.12.2024 року у справі ЄУН 755/11021/22:

«50. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

51. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

52. За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

53. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

54. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом»…

56. Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).

57. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні…

70. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

71. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

72. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.

73. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

74. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.

75. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

76. Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства.

77. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку.

78. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

79. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).

80. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи.

81. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

82. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

83. У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

84. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

85. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності…

92. Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.

93. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

94. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

95. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

96. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

97. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

98. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

99. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

100. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності».

У справі, що переглядається, встановлено, що заявниця звернулася до суду з заявою про оголошення померлим її сина - ОСОБА_3 , який зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту Андріївка Донецької області.

При ухваленні рішення суд правильно виходив із того, що син заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був призваний і проходив військову службу в ЗСУ за мобілізацією в особливий період (воєнний стан), зник безвісті 28.09.2023 поблизу населеного пункту Андріївка Донецької області за обставин, що загрожували йому смертю. Вказане підтверджується наданими заявницею документами військовим квитком, довідкою про проходження військової служби, сповіщенням сім`ї, актом службового розслідування по факту зникнення безвісті, затвердженим 22.10.2023 командиром ВЧ НОМЕР_1 , де на момент подій проходив військову службу ОСОБА_3 , наказом командира військової частини від 22.10.2023 про результати вказаного службового розслідування, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформацією слідчого про результати досудового розслідування, витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, а також показаннями свідка ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який виходячи з принципів верховенства, справедливості, розумності та пропорційності, соціального контексту цієї справи, враховуючи вищевказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду та уникаючи надмірного формалізму, за конкретних обставин зникнення безвісті ОСОБА_3 , при відсутності протягом тривалого часу (понад півтора роки) відомостей про нього, вважав можливим оголосити ОСОБА_3 померлим до спливу строку, визначеного ч. 2 ст. 46 ЦК України. При цьому, враховуючи конкретні обставини зникнення безвісті ОСОБА_3 , суд першої інстанції з урахуванням положень ч. 3 ст. 46 ЦК України обґрунтовано вважав можливим оголосити його померлим від дня вірогідної загибелі ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцем смерті вважати с. Андріївка Бахмутського району Донецької області.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про витребування у Оріхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомостей (повні витяги щодо цих відомостей) про наявність актових записів про батьків, дружину та дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у випадку їх наявності залучити до участі у справі в якості заінтересованих осіб, не знайшли свого підтвердження. Так, в матеріалах справи наявні копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану та щодо актового запису про народження.

Стосовно залучення до участі у справі в якості заінтересованих осіб військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5 колегія суддів зауважує, що залучення органів або структур лише на підставі потенційного інтересу до наслідків судового рішення (наприклад, виплати коштів) без реального правового зв`язку з предметом спору є недопустимим з точки зору процесуального права. Так, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері оборони, в тому числі щодо обліку та статусу військовослужбовців, а отже має юридичну заінтересованість у подібних справах, якщо вона виникає. Підпорядкованість військової частини Міністерству оборони України та відсутність у неї повноважень приймати юридично значущі рішення свідчить, що Міністерство оборони України може виступати відповідним суб`єктом, права якого потенційно можуть бути порушені. Ні військова частина НОМЕР_1 , ні ІНФОРМАЦІЯ_4 не впливають на встановлення юридичного факту щодо оголошення особи померлою, їх участь не є необхідною для розгляду справи по суті.

Отже, вищевказані клопотання представника Міністерства оборони України Літвін С.М. не підлягають задоволенню, як правильно виснував суд першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне залучення судом першої інстанції як заінтересованої особи ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження. Так, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як родич першого ступеня споріднення батько безумовно має заінтересованість у правовому статусі сина, у разі визнання сина померлим він набуває певних юридичних прав та обов`язків.

За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги зводяться до повторення заперечень проти заяви, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи учасників справи перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Літвіна Сергія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 липня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко