ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м.Суми

Справа №592/16145/23

Номер провадження 22-ц/816/787/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності:

представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Бондаря Валерія Миколайовича,

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_11,

представника ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін державної прикордонної служби України) - ОСОБА_12 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Бондарем Валерієм Миколайовичем,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2024 року у складі судді Костенка В.Г., ухвалене в м. Суми, повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін державної прикордонної служби України), Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Бондаря В.М. звернувся до суду з вказаною заявою.

Заяву мотивовано тим, що він підписав контракт з ІНФОРМАЦІЯ_7, ВЧ НОМЕР_3 від 04 листопада 2020 року строком на три роки. На даний час проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - обчислювача першої групи реактивних систем залпового вогню першого вогневого відділення першої прикордонної застави 128-мм реактивних систем залпового вогню першого відділу прикордонної служби (Тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 у званні старшого сержанта.

Заявник зазначає, що в період дії воєнного стану укладений ним контракт може бути припинений на підставах і в порядку, передбаченому законом, а саме на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в ред. від 30 липня 2023 року) - у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років. Він написав рапорт на звільнення, проте йому було відмовлено у зв`язку з недоведеністю факту виховання дитини.

19 травня 2023 року він зареєстрував шлюб зі ОСОБА_3 . Дружина заявника від першого шлюб має дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є дитиною з інвалідністю. Батько дитини не спілкується з нею, її вихованням не займається, не цікавиться її досягненнями, здоров`ям, розвитком та потребами, аліменти стягуються з нього у примусового порядку на підставі судового наказу № 587/479/23 від 08 березня 2023 року, виданого Сумським районним судом Сумської області.

Заявник вказує на те, що саме він проживає разом з падчеркою ОСОБА_4 і бере фактичну участь у її утриманні та вихованні.

Встановлення факту виховання ним падчерки - малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має для заявника юридичні наслідки - підставу для звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( в ред. від 30 липня 2023 року) - у зв`язку з вихованням дитини із інвалідністю до 18 років.

Посилаючись на вказані обставини, просить встановити факт перебування на вихованні ОСОБА_1 малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з травня 2023 року.

Ухвалою Ковпаківського районного суду Сумської області від 29 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, - залишено без розгляду заяву.

Постановою Сумського апеляційного суду Сумської області від 25 квітня 2024 року ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2023 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до Ковпаківського районного суду м. Суми.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Бондаря В.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд взагалі не дослідив доказів наданих заявником у підтвердження факту виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дитини з інвалідністю до 18 років, відповідно і не зробив висновків стосовно наявності зазначеного факту, не визнав права заявника приймати участь у вихованні падчерки, не зважаючи на загибель батька дитини, що призвело до неправильних висновків суду.

Вважає, що ним була надана достатня кількість доказів для підтвердження факту виховання ним малолітньої ОСОБА_4 - дитини з інвалідністю віком до 18 років, але судом докази не оцінені та не з`ясовано чи має місце такий факт, чи ні.

На думку скаржника, норми права, на які суд послався в рішення, а саме ст.ст. 14, 15, 121, 141, 150, 151, 155, 157 СК України не можуть бути застосовані до вказаних правовідносин, так як рідний батько дитини, ОСОБА_5 , загинув в ході бойових дій і його цивільна правоздатність припинилася внаслідок смерті.

Наголошує на тому, що суд не застосував норми ст.ст. 260, 262, 263 СК України.

Суд не встановив факт виховання дитини заявником, не дослідив обставин виховання дитини в сім`ї матері та вітчима, коли батько дитини загинув, тому і не дослідив доказів наданих заявником у підтвердження факту виховання дитини.

ОСОБА_6 прийняла рішення стосовно виховання дитини в сім`ї вітчима ОСОБА_1 , про що засвідчила в судовому засіданні, проте суд цей доказ не оцінив та не зазначив причин його неприйняття.

Заявник апеляційної скарги вважає, що суд з самого початку розгляду справи зайняв помилкову позицію, про невизнання права заявника приймати участь у вихованні дитини з інвалідністю, суд фактично зайняв позицію захисту неоспорюваних прав батька, який загинув.

Також судом неправильно застосував законодавство, яке регулює звільнення військовослужбовців з військової служби, як юридичного наслідку встановлення факту виховання дитини з інвалідністю до 18 років.

Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта та заінтересованої особи ОСОБА_2 , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представників заінтересованих осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін державної прикордонної служби України), перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 04 листопада 2020 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу (а.с. 12, Т. 1). Заявник проходить службу в лавах Державної прикордонної служби України згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22 травня 2023 року № 523-ОС «Про особовий склад» призначений на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії - обчислювачем першого вогневого відділення першої прикордонної застави 128-мм реактивних систем залпового вогню першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки.

19 травня 2023 року заявник зареєстрував шлюб зі ОСОБА_3 (а.с. 14), яка від попереднього шлюбу має дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15, Т. 1).

ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з батьком дитини - ОСОБА_5 з 17 серпня 2018 року по 01 червня 2022 року (а.с. 34,Т. 1).

21 березня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу № 587/479/23, виданого 08 березня 2023 року Сумським районним судом м. Суми, про стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 березня 2023 року (а.с. 35, Т. 1).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дитиною з інвалідністю, підгрупа А (а.с. 16, Т. 1). Діагноз: наслідки перенесеного ВШК (G 91), гідроцефалія; стан після протезуючої операції - вентрикулоперітонеостомії з імплантацією монопресорної ЛШС «Sophysa» (середній тиск). Дисфункція ЛШС. Стан після ревізії ЛШС. Спастичний тетрапарез (G 82.4). Рухові порушення за класифікацією GMFCS ІІІ-ІV рівня. Функція лівої руки за класифікацією MACS ІІІ-ІV рівня. Структурна епілепсія у вигляді фокальних клонічних нападів, клінічно купована (G 40.3). Затримка психомовного розвитку (а.с. 17-19, Т. 1).

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 уклав договір оренди житлового приміщення (квартири), а саме квартири АДРЕСА_1 строком на 11 місяців (а.с. 20-21, Т. 1). В договорі в якості осіб, що будуть проживати вказані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

В акті обстеження умов проживання від 07 червня 2023 року зазначено, що за вказаною адресою проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Для дитини створені всі необхідні умови для її всебічного і гармонійного розвитку, умови придатні для проживання дитини, її навчання та відпочинку (а.с. 22-23, Т.1).

22 липня 2023 року ОСОБА_1 звертався до командування з рапортом про надання термінової відпустки за сімейними обставинами у зв`язку з проведенням операції падчерки - неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка разом з з його дружиною перебувала в реанімації Сумської обласної дитячої лікарні: м. Суми, вул. Ковпака, 22, після проведеної операції, терміном на 7 діб, з 25 липня 2023 року по 01 серпня 2023 року (а.с. 36, Т. 1).

Також йому надавалась відпустка строком на 15 днів з 20 вересня 2023 року з наданням 3 доби для проїзду в межах України до місця проведення відпустки (а.с. 38, Т. 1). В цей час ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в отоларингологічному відділенні з діагнозом «синусит» (а.с. 43, Т. 1).

Заявник 29 червня 2023 року звертався до командування з рапортом про дострокове розірвання контракту, укладеного з ІНФОРМАЦІЯ_7 України, ВЧ НОМЕР_3 від 04 листопада 2020 року у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою дитиною, а саме малолітньою дитиною його дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 32, Т. 1), на що отримав відповідь, що з наданих ним підтверджуючих документів на даний час немає підстав для звільнення (а.с. 33, Т. 1).

Також на підтвердження своїх вимог заявник надав довідку про психоемоційну оцінку розвитку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій зі слів ОСОБА_2 зазначено, що саме від ОСОБА_8 вона отримала всебічну підтримку та розуміння її складної життєвої ситуації, прийняття її дитини, матеріальну, фізичну та психологічну допомогу; стосунки в родині дружні, дитина прийняла та полюбила прийомного батька, довіряє йому, називає татком, а він в свою чергу допомагає фізично, психологічно та матеріально піклується про здоров`я ОСОБА_7 (а.с. 24-26, Т. 1).

Крім того, також надав копії фотографій та довідки про доходи, розрахункового листа за березень 2023 року (а.с. 40; 41, Т. 1).

Згідно довідки Сумського багатопрофільного навчально-реабілітаційного центру ОСОБА_1 приймає активну участь у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Регулярно відвідує заклад освіти. Дитина завжди охайна, доглянута. ОСОБА_1 спілкується з педагогами, цікавиться життям дитини (а.с. 82, на звороті, Т. 2).

Під час перебування справи на розгляді суді першої інстанції батько дитини - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 35, Т. 2).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що між заявником та дитиною немає зв`язку на підставі походження, заявник не має обов`язків щодо виховання дитини. Крім того він не набував особистих немайнових прав та обов`язків щодо дитини у порядку усиновлення, опіки й піклування як це врегульовано главами 18- 20-2 СК України. Виходячи з наведеного у сукупності, суд дійшов висновку що заявник не довів заявленого ним факту.

Колегія суддів вважає, що такі висновки місцевого суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України та ч. 3 ст. 11 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України).

Згідно з частиною першою статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина статті 268 СК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 вказує на те, що у нього на вихованні перебуває дочка його дружини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є дитиною з інвалідністю. Тобто він є вітчимом дитини своєї дружини.

На час звернення заявника до суду із заявою був живий батько дитини - ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В аспекті встановлених обставин справи колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів частини першої та другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України).

Водночас загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у статтях 14, 15 СК України.

Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_10 , має право на участь у вихованні її малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (за умови проживання однією сім`єю), проте він не має обов`язку по її вихованню.

Оскільки відповідно до частини першої статті 260 СК України ОСОБА_1 як вітчим реалізовує таке право на добровільних засадах, відсутні обґрунтовані підстави для встановлення факту перебування дитини на його вихованні.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на його вихованні малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи заявника апеляційної скарги, що ним надана достатня кількість доказів на підтвердження обставини перебування дитини на його вихованні, не ґрунтуються на вказаних вище нормах права.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Бондарем Валерієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 серпня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов