ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6849/25 Справа № 216/7797/24 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Губар Антон Леонідович, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року, ухвалене суддею Кузнецовим Р.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

У листопаді 2024 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Кріулін К.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - МТСБУ («МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ») про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 07.09.2024 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 (чоловік позивача) та транспортного засобу «Land Rover Freеlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.10.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Згідно з висновком експертного дослідження, розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП становить 83 602,44 грн, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу 186 972,17 грн. Таким чином, неправомірними діями відповідача позивачу завдано матеріальні збитки на вказану вище суму.

Оскільки теперішнього часу зазначена матеріальна шкода відшкодована не була, вона підлягаю стягненню у судовому порядку.

Крім цього, позивач зазначила, що в результаті ДТП зазнала моральних страждань, які вона оцінює у 10 000,00 грн. Отже, позивач просила суд стягнути з відповідача невідшкодовану суму матеріального збитку у розмірі 186 972,17 грн, моральну шкоду 10 000,00 грн та судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - МТСБУ («МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ») про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 186 972,17 грн (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 17 копійок), в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн (три тисячі гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 2336,31 грн (дві тисячі триста тридцять шість гривень, 31 копійка) та витрати на залучення експерта у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 402,68 грн (чотириста дві гривні 68 копійок).

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Губар А.Л. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач та його представник ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріально та процесуального права, просять його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні її позову у повному обсязі та вирішити питання по розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

При цьому, скаржник зазначає, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідальність винної особи, тобто відповідача ОСОБА_2 , як учасника бойових дій застрахована в МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Документ, який підтверджує, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій та відповідно пільговиком є посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 видане 23 грудня 2015 р. У зв`язку з чим останній на підставі п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. В такому разі згідно з вимогами пп. «г» п. 41.1 ст.41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1статті 13 цього Закону.

Зазначає, що 21 вересня 2019 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого було збільшено страхові суми за договорами обов`язкового страхування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих до 130 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих до 260 000,00 грн.

Вважає, що в рішенні від 08 квітня 2025р. Центрально-міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області не вірно зазначено правові підстави, що визначають обов`язок ОСОБА_2 відшкодувати матеріальні збитки в загальному розмірі 186 972,17 грн (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 17 копійок), а отже рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, що регулюють дані відносини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кріуліна К.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07.09.2024, о 13 год. 00 хв., по вул. Полтавський шлях, 11 в м. Харкові, водій ОСОБА_2 , керував транспортним засобом «Land Rover Freеlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.10.2024 у справі №639/5851/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. (а.с. 11-16). Зазначена постанова набрала законної сили 21.10.2024.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водіїв обох транспортних засобів не була забезпечена полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається зі Звіту щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №1099/10-24, складеного ФОП ОСОБА_5 розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 83 602,44 грн, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу 186 972,17 грн.

09.09.2024 водій пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, проте 29.09.2024 отримав відмову у відшкодуванні витрат, так як його транспортний засіб на дату ДТП не був забезпечений ОСЦПВ.

На час звернення до суду з позовом сума матеріального збитку позивачу у добровільному порядку не відшкодована.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріального збитку в повному обсязі з відповідача ОСОБА_2 , що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Доводи представника відповідача про обов`язок позивача попередньо звернутися із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування є помилковими, оскільки матеріалами справи встановлено, що зверненню до суду з вказаним позовом передувало звернення чоловіка власниці пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом під час ДТП до МТСБУ з повідомленням про подію ДТП, за результатами розгляду якого було відмовлено у відшкодуванні збитків.

Проте, колегія суддів не може погодитись в повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами відповідача представника відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам за кону не відповідає.

Згідно ч.ч.1, 2 та 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особи зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, що містяться у ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Положеннями ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань ухвалений Закон №1961-IV, яким визначені як засади, так і процедури отримання потерпілими особами відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП.

Відповідно до ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням Серії НОМЕР_3 видане 23 грудня 2015 р.

Нормами п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до положень п.39.1 ст.39 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до положень п.40.1 ст.40 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди.

Нормами п.п. «г» п.41.1 статті 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

У розділі VІІ ч.4 п. «б» Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що цей закон набирає законної чинності з 01 січня 2005 року, крім пункту 21.4 ст.21 та підпункту «а» пункту 41 цього Закону, які набирають чинності через три місяці з дня набрання цинності цим Законом. Протягом протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом відрахування страховиків з премій обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності становлять до фонду захисту потерпілих - 5 відсотків з премій, отриманих за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як встановлено матеріаламми справи, транспортні засоби, яким керував відповідач ОСОБА_2 «Land Rover Freеlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортній засіб «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , якій належить позивачу ОСОБА_1 , якіим під час ДТП керував її чоловік ОСОБА_3 в установленому законом порядку не були застраховані, тобто не мали страхового полісу внутрішнього договору страхування.

Окрім того, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач має статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням учасника бойових дій Серії НОМЕР_3 видане 23 грудня 2015 р., який відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Отже, як встановлено судом сторонам ДТП було відомо про те, що обидва транспортні засоби, яки були учасниками ДТП не були застраховані в установленому законом порядку, тобто не мали страхових полісів.

Нормами статті 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Як встановлено нормами закону регламенті виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ відшкодовуються за рахунок фондів захисту потерпілих на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Разом з тим, нормами п..г ст.41.1 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторономи, на час події ДТП, яка мала місце 07.09.2024 обидва транспортні засоби, що постраждали в ДТП не були застраховані відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мали відповідних полісів страхування, однак винуватець ДТП ОСОБА_2 є особою на яку поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону, оскільки він є учасником бойових дій, а відтак МТСБУ у відповідності до положень п..г ст.41.1 Закону повинен відшкодувати позивачу шкоду, спричинену ДТП.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема їх не пред`явлено до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначити розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог із роз`ясненням потерпілому та його представнику права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до винного водія і страховика або лише до винного водія після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого є обґрунтованою.

Оскільки ОСОБА_2 , визнаний винуватцем у вчиненні ДТП є учасником бойових дій, то з урахуванням вимог п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільна відповідальність за спричинення ним шкоди внаслідок ДТП покладається як на нього самого так і на МТСБУ.

З урахуванням встановлених обставин справи належним співвідповідачем у справі, що розглядається, є МТСБУ.

Разом із тим, вказана особа як співвідповідач позивачем ОСОБА_1 у позові не зазначена, судом за клопотанням позивача до участі у справі у встановленому законом порядку залучена не була, а залучена в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог.

Нормами статті 33-1.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно положень п.22.1, статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При таких обставинах, ураховуючи, що позивач пред`явила позов не до усіх належних відповідачів, яким, зокрема є МТСБУ, який повинен відповідати в межах встановленого законом страхового ліміту відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП, а тільки до винного водія ОСОБА_2 , який несе відповідальність в межах різниці між страховим відшкодуванням та розіром заподіяної потерпілому матеріальної шкоди, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову, заявленого до не усіх відповідачів у справі, які повинні несті цивільно-правову відповідальнасть є помилковим.

Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, у відподності до положень статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Губар Антон Леонідович задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: