Провадження № 6/522/479/25
УХВАЛА

01 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

представника стягувача Аскольдова О.С.,

інші учасники в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича , боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

28.07.2025 до Приморського районного суду м. Одеси звернувся приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Задорожний М.І. , боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи.

Подання державного виконавця обґрунтовано посиланнями на те, що на примусовому виконані у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича, перебуває виконавче провадження № 78106019 щодо примусового виконання виконавчого листа 522/19001/24-Е, виданого 11.04.2025 Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 76 276,07 грн.

Виконавче провадження № 78106019 було відкрито 15.05.2025 шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонами виконавчого провадження.

Посилався на те, що у добровільному порядку вимоги виконавчого документу боржником не виконано, рішення до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходи щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Ухвалою суду від 30.07.2025 подання було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.08.2025.

У судове засідання 01.08.2025 приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Задорожний М.І. не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали подання, виходить з наступного.

За розглядом подання судом встановлено, що на примусовому виконані у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича, перебуває виконавче провадження № 78106019 щодо примусового виконання виконавчого листа 522/19001/24-Е, виданого 11.04.2025 Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку грошової суми у розмірі 76 276,07 грн.

15.05.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Задорожнім М.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 78106019.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Того ж дня, 15.05.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Задорожнім М.І. було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

15.05.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Задорожнім М.І. було винесено постанову про арешт коштів боржника.

15.05.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Задорожнім М.І. було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

16.07.2025 був здійснений виклик приватного виконавця, яким боржника було зобов`язано з`явитись до виконавця 21.07.2025, 10:00 за адресою: АДРЕСА_1 щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про оплату. Проте, боржник не з`явився до приватного виконавця у встановлений час.

Доказів отримання боржником зазначених постанов та виклику приватного виконавця до матеріалів подання не долучено, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що останні були отримані ОСОБА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.07.2025 ОСОБА_1 є власником садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та 1/3 частка квартири з адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ № 268978430 від 15.05.2025 відсутні дані про зареєстровані транспортні засоби за боржником.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № 280840798 від 16.07.2025 у боржника відсутні дані про отримання доходу.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України № 268978433 від 15.05.2025 боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України № 280762472 від 16.07.2025 щодо перетину боржником державного кордону, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 15.05.2025 по 16.07.2025 державний кордон не перетинала.

Згідно відповіді з Державної податкової служби України № 280840601 від 16.07.2025 інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податкоим аентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податкові декларації про сімейний стан і доходи в Державному реєстрі відсутня.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування на всій території України у випадках, установлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»(далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, непереборної сили, події тощо.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України № 3857-ХІІ від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є ухиляння боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших осіб.

На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов`язок не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Зокрема, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього з неповажних причин.

Сама по собі наявність суми заборгованості за виконавчим документом або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості, не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Крім того, у боржника наявне нерухоме майно за рахунок якого, у разі відсутності коштів у боржника, може бути виконано рішення суду.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань покладається, в даному випаду, на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Ухилення боржником від виконання зобов`язання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконання судового рішення.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки ,громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках, якщо діють невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням, до виконання останніх.

Згідно п. 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що запобігання та недопущення в`їзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України покладено на Державну прикордонну службу України.

Пункт 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24 березня 2008 року № 261/2008, щодо врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року № 25-32/463№ 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Надані приватним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, однак в матеріалах відсутні докази на підтвердження вчинення боржником саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених на нього приватним виконавцем, у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду.

За розглядом подання судом встановлено, що до теперішнього часу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2025, на виконання якого 11.04.2025 було видано виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 , є невиконаним. Вимоги приватним виконавцем боржником не виконуються, проте в матеріалах відсутні докази свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

За таких обставин, подання приватного виконавця не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов`язку ОСОБА_1 та доказів на підтвердження цих фактів.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду за кордон, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, у задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 354, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Задорожного Максима Ігоровича , боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи відмовити.

Повний текст ухвали відповідно до ст. 259 ЦПК України буде складено протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після її проголошення та протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст ухвали складено 11.08.2025.