Справа № 509/3800/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

встановлення самостійного виховання та утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2025 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд встановити самостійне виховання та утримання, батьком, ОСОБА_1 - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виданого12 вересня 2020 року, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 91, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом, Позивач та Відповідач мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виданого 28 березня 2024 року, серії НОМЕР_2 , про що складено відповідний актовий запис № 40.

На момент звернення до суду в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області тривав розгляд цивільної справи № 509/3726/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Малолітній син, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , весь цей час проживав і проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де є всі необхідні умови для проживання і виховання дитини, який повністю знаходиться на його матеріальному утриманні та забезпеченні.

Позивачем у позовній заяві було зазначено, що встановлення того, що малолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом із Позивачем, перебуває на його вихованні та повному фінансовому утриманні, необхідно йому для захисту прав та інтересів своєї дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з малолітнім сином, а також виникають питання щодо переміщення позивача і дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає з дитиною та не приймає участі у вихованні спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зокрема, це необхідно Позивачу для повної реалізація прав, як батька дитини, а також оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, подальше підтвердження виховання дитини та його місця проживання для надання відповідних даних до дитячого садочку та оформлення прав дитини щодо реєстрації місця проживання, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини.

Також, Позивачем до позовної заяви були додані письмові пояснення свідків:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ;

В своїх поясненнях свідки вказали, що все, що стосується виховання, догляду за дитиною, все виконує лише батько самотужки. Дитина проживає в хороших умовах, забезпечена всім необхідним відповідно до її віку.

Мати ОСОБА_3 проживає окремо від сім`ї ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 .

Батько відповідально ставиться до виховання свого сина, ОСОБА_3 , син, ОСОБА_3 завжди охайна та доглянута, гарно розвинена на свій вік.

Самостійне виховання малолітнього сина ОСОБА_9 , також підтверджуються актом від 09.07.2025 року складеним депутатом Дальницької сільської ради Ткач Л.О., з якого вбачається, що позивач зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_6 , тільки зі своїм сином та здійснює повний догляд за сином, син знаходиться лише на його самостійному вихованні та самостійному утриманні, мати дитини ОСОБА_2 . не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а також довідкою про склад сім`ї № 219 від 09.07.2025 року, з якої вбачається, що позивач із сином проживають лише у двох.

У зв`язку з вищевикладеним, Позивач просить встановити самостійне виховання та утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо по данній справі суд дійшов до висновку, що позовна заява Позивача про встановлення самостійного виховання та утримання дитини, батьком, ОСОБА_1 - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, як встановлено судом, Позивач та Відповідач мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та перебуває по теперішній час на повному фінансовому утриманні батька, ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що Відповідачка не заперечує факту проживання та перебування на вихованні з батьком, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, як встановлено судом, у Позивача виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в по-дальшому виникають обставини у необхідності захисту прав та інтересів батьком своєї дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з неповнолітньою донькою, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з малолітнім сином, а також виникають питання щодо переміщення позивача і дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає з дитиною та не приймає участі у вихованні спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач має необхідність у оформленні документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, подальше підтвердження виховання дитини та його місця проживання для надання відповідних даних до дитячого садочку та оформлення прав дитини щодо реєстрації місця проживання, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини..

Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги визнання матір`ю дитини факту проживання та перебування на вихованні з батьком спільної дитини, та ту обставину, що встановлення вищезазначеного самостійного виховання та утримання дитини необхідно позивачу для захисту прав та інтересів батьком своєї дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з малолітнім сином, а також виникають питання щодо переміщення позивача і дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає з дитиною та не приймає участі у вихованні спільного сина, суд вважає, що вимоги про встановлення самостійного виховання та утримання та вихованні батька, підлягають задоволенню.

Тому, відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для встановлення самостійного виховання та утримання позивачем - батьком, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду №175/2317/16-ц від 02.10.2019 р.

У частині 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 18 вищезазначеної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст. 1 СК України).

Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК.

Згідно ст. 157 СК України - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

В силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Судом встановлено, що Позивач та Відповідач мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виданого 28 березня 2024 року, серії НОМЕР_2 , про що складено відповідний актовий запис № 40.

Наразі в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області триває розгляд цивільної справи № 509/3726/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Впродовж тривалого часу син, ОСОБА_3 , проживає разом із Позивачем, тобто з батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на його самостійному вихованні та повному фінансовому утриманні, мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а також проживає окремо від малолітнього сина.

З огляду на вищевикладане, суд дійшов висновку, що з кінця 2024 року, до моменту подачі Позивачем позовної заяви про розірвання шлюб з Відповідачем до Овідіопольського районного суду Одеської області (справа № 509/3726/25), малолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав та проживає разом зі своїм батьком, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. Дані обставинами, підтверджуються актом від 09.07.2025 року складеним депутатом Дальницької сільської ради Ткач Л.О., а також довідкою про склад сім`ї № 219 від 09.07.2025 року, з якої вбачається, що позивач із сином проживають лише у двох.

Відповідно до приписів ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками з приводу виховання дитини в даному випадку не потрібен, адже йдеться про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком дитини своєї неповнолітньої доньки, що повністю підтверджено доказами долученими до заяви, що дає підстави суду дійти висновку про відсутність спору в цій частині, а йдеться про підтвердження (встановлення) юридичного факту.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з вказаною позовною заявою ОСОБА_1 є захист прав та інтересів своєї малолітньох дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з малолітнім сином, а також виникають питання щодо переміщення позивача і дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає з дитиною та не приймає участі у вихованні спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, подальше підтвердження виховання дитини та його місця проживання для надання відповідних даних до дитячого садочку та оформлення прав дитини щодо реєстрації місця проживання, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, у зв`язку з чим, на думку суду, заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157, 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення самостійного виховання та утримання дитини - задовольнити.

Встановити самостійне виховання та повне фінансове утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Суддя А.І.Бочаров