Справа № 509/1717/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

за участю секретаря Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким просила суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.08.2011 р. по справі №2-н-187/11, яким з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.08.2011р. і до повноліття дитини, на стягнення аліментів у твердій сумі 4000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги позивачкою обґрунтовано тим, що вона отримує аліменти від відповідача на утримання сина ОСОБА_5 в сумі 1600 грн. щомісячно, але на теперішній час не працює, перебуває у декретній відпустці до догляду за другою дитиною до 3-х років, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримує 860 грн. щомісячно, отже матеріальний стан позивачки змінився у гіршу сторону.

Позивачка вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є змінити розмір аліментів, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Позивачка та її представниця у судове засідання не з`явилися, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд позов задовольнити та стягнути судові витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн..

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, у якій позов визнав частково та зазначив, що він працює, надав довідку про доходи, але його підприємство з 01.05.2025р. відправляє його у відпустку за власний рахунок, його дружина не працює, оскільки хворіє донька. Просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 р. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.09.2011р. по справі № 2-1696/11 шлюб було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим 13.03.2010 року актовий запис № 23, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського РУЮ Одеської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 .

Судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.08.2011 р. по справі № 2-н/187/11, з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2011 р. до повноліття дитини.

Відповідно до перерахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 ,зробленому старшим державним виконавцем Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області Шершенецькою К.М. станом на 25.09.2024р. заборгованості по сплаті аліментів немає, аліменти сплачуються в сумі 1600 грн. щомісячно.

Позивачка уклала новий шлюб, на підставі чого змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м.Одеса), актовий запис № 78 від 24.05.2022р.

Відповідно до довідок №1276 від 05.08.2024р. та № 525 від 08.04.2025р. позивачка отримує соціальну виплату в сумі 860 грн. щомісячно на дитину.

Відповідно до довідки про доходи від № 105 від 28.04.2025р. вбачається, що відповідач працює у ТОВ «ТРАНССЕРВІС-2008» з 03.08.2021року на посаді апаратник оброблення зерна 2 розряду та отримав дохід за період з 01.01.2025 по 31.03.2025 року в сумі 64689,09 грн., який після утримання податків складав 49810,60 грн.

Судом було витребувано з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відомості про дохід ОСОБА_2 та отримано відповідь № 1340810 від 01.05.2025р. з зазначенням розміру доходу.

З огляду акту обстеження житлово-побутових умов від 28.05.2025р. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкають ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , що перебувають у цивільному шлюбі та їх донька ОСОБА_9 .

Відповідно до довідки МТБ БАНК від 26.05.2025р. на рахунок гр. ОСОБА_8 останнє зарахування соціальних виплат на дитину надходило в січні 2025р.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, що визначено ч.3 ст.51 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів лише за умов доведеності зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я.

Відповідно до ст.192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

З огляду на надані позивачкою та відповідачем докази щодо їх матеріального стану, суд вважає, що позивачка довела погіршення свого матеріального стану, в той час як відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що його сімейний та матеріальний стан значно погіршився, і він не в змозі платити аліменти в сумі 4000 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 . Відповідач, зазначивши, що позов визнає частково, не зазначив, в якій саме частині, яку суму аліментів він зможе платити. Ним не надано також доказів перебування у відпустці за свій рахунок, свідоцтва про народження другої дитини.

Фактично всі доводи відповідача у його заявах зводяться до того, що у нього відсутня можливість сплачувати збільшений розмір аліментів, в той час як судова практика містить висновки щодо того, що сам факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Відтак, установивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши наведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, які оцінені відповідно до статті 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів у твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісячно, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 182 СК України.

Отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх фактично сплачено стороною.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Стороною позивача на підтвердження витрат на правову допомогу було надано: копію договору № 46 від 16.09.2024р, розрахунок суми гонорару, квитанція № 13 від 20.05.2025р. про сплату 4500 грн. та акт виконаних робіт від 20.05.2025р.

Відповідач просив суд відмовити у стягненні зазначених витрат, але не вказав на підставу відмови, не обґрунтував, чому він просить відмовити у стягненні зазначеної суми.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а також судові витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн., розмір яких суд вважає співмірним з заявленою вимогою, складністю справи, розмір цих витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.182-184, 192 СК України, ст.ст.12, 13, 81, 133, 137,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , визначених судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.08.2011 р.

Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Кочко В.К.