ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 161/4076/24

провадження № 61-7250св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство економіки України, Державне підприємство «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», Державне підприємство «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Присяжнюк Л. М.

від 05 лютого 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., від 30 квітня 2025 рокуі ухвалив таку постанову.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства економіки України, ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання протиправною відмови погодити виплату премії та стягнення премії.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що умовами трудових контрактів передбачено виплату йому премії за підсумками роботи за рік за виконання умов і диференційованих показників, встановлених додатком до контракту відповідно до розпорядчих документів Мінекономрозвитку (Мінекономіки).

3. У зв`язку з цим ДП «Волиньстандартметрологія» у січні 2022 року та у вересні 2023 року направило до Мінекономіки матеріали щодо преміювання керівника підприємства за результатами відповідно 2021 та 2022 років. Однак, листом від 06 грудня 2023 року Мінекономіки повідомило про відмову у погодженні премії керівнику за результатами 2021 та 2022 років.

4. Позивач вважав таке рішення Мінекономіки необґрунтованим.

5. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства економіки України у погодженні виплати премії за 2021 та 2022 роки;

- стягнути з ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», як правонаступника ДП «Волиньстандартметрологія», щорічну премію за 2021 рік у розмірі 492 480,00 грн та щорічну премію за 2022 рік у розмірі 403 920,00 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

6. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Мінекономіки у погодженні виплати премії ОСОБА_1 за 2021 рік. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

7. Судом першої інстанції встановлений факт необґрунтованості рішення Мінекономіки про відмову у погодженні премії позивачу за 2021 рік, але встановлена правомірність такої відмови за 2022 рік. Врахувавши, що позовні вимоги про стягнення премії у грошовому виразі заявлені до неналежного відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом визнання протиправною відмови Мінекономіки у погодженні виплати премії ОСОБА_1 за 2021 рік, а в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

8. Постановою Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційні скарги Мінекономіки та ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2025 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови Мінекономікиу погодженні виплати премії ОСОБА_1 за 2021 рік та в частині відмови у позовних вимогах про стягнення на користь ОСОБА_1 з ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» премії за 2021 рік скасовано і в цій частині ухвалено нове судове рішення про відмову в позові. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

9. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови Міністерства економіки в погодженні виплати премії ОСОБА_1 за 2021 рік є помилковими, оскільки судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам та аргументам відповідачів, які встановили факти неналежного виконання своїх обов`язків позивачем, а також висновкам комісії з позапланової перевірки діяльності підприємства за 2020-2022 роки, факту накладення дисциплінарного стягнення на генерального директора внаслідок виявлених недоліків.

10. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до неналежного відповідача, суд першої інстанції не врахував, що ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» припинило свою діяльність у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання, а тому всі майнові права та обов`язки перейшли до правонаступника, тобто до ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до неналежного відповідача, визнані помилковим.

Узагальнені доводи касаційної скарги

11. 04 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

12. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 19 лютого 2024 року у справі № 760/1125/20-ц, у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 174/780/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що спірні правовідносини з виплати премій регулюються трудовим контрактом, тому саме його положення має враховувати суд та застосовувати під час вирішення спору про виплату премій працівникові, враховуючи принципи свободи та обов`язковості для сторін укладеного ними договору. Якщо премія є фактично додатковою заробітною платою, тобто складовою оплати праці, розмір якої визначається роботодавцем на підставі певних критеріїв, визначених законом або трудовим договором (контрактом), тоді виплата такої премії не залежить виключно від волі роботодавця, оскільки він є пов`язаним умовами трудового договору або нормативно-правовим актом, який регулює питання оплати праці працівника на підприємстві (в організації).

14. Заявник вказує, що відповідачами не наведено обґрунтувань (з наданням відповідних доказів) щодо порядку виконання генеральним директором ДП «Волиньстандартметрологія» у 2021 та 2022 роках умов контракту № 38 від 04 грудня 2017 року. Міністерством економіки України не було надано жодного розпорядчого документу, яким би було встановлено критерії зниження або позбавлення премії за рік. Суд першої інстанції правильно виходив з того, що введення на території України воєнного стану, не є підставою для відмови у виплаті премії.

15. Заявник зауважує, що Мінекономіки безпідставно відмовило йому у виплаті премії за 2021 та 2022 роки. Апеляційний суд не навів жодної аргументації щодо прийняття рішення про відмову у виплаті річної премії за 2021-2022 роки, яка б спростовувала його позицію, викладену у позові. Вважає, що відповідачами не виконано умови контракту щодо обов`язку нарахування та виплати премії.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 161/4076/24 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

17. У поданому відзиві на касаційну скаргу ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» посилається на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції, який під час розгляду справи належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази. Апеляційний суд правильно констатував, що річна премія є складовою додаткової заробітної плати й не виплачується автоматично. Вона виплачується за згоди Мінекономіки лише при досягненні певних економічних показників та за відсутності порушення умов контракту. Позивачем фактично не спростовано дискреційні повноваження Мінекономіки на погодження премії, що передбаченні Положення про умови, критерії, диференційовані показники та розміри преміювання керівників підприємств, заснованих на державній власності, та об`єднань державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економіки України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 17 липня 2017 року № 1024.

18. У поданому відзиві на касаційну скаргу Міністерство економіки України посилається на те, що доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а самі твердження позивача ґрунтуються виключно на особистій незгоді з оскаржуваними судовими рішеннями та припущеннях. Вказує, що апеляційний суд дійшов правильних висновків щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за своєю правовою природою встановлена у контракті премія передбачена системою оплати праці та є складовою структури заробітної плати, а саме додаткової заробітної плати. Виплата премії як заходу заохочення, є правом роботодавця, а не обов`язком роботодавця. Апеляційним судом повно та всебічно досліджено надані Мінекономіки докази та надано оцінку доводам, аргументам, зокрема щодо неналежного виконання своїх трудових обов`язків позивачем.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19. У період з 04 грудня 2017 року по 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 працював на посаді генерального директора ДП «Волиньстандартметрологія».

20. На цій посаді позивач перебував на підставі трудового контракту

від 04 грудня 2017 року № 38, який був укладений з Міністерством економічного розвитку у торгівлі України та в подальшому продовжувався додатковими угодами від 04 грудня 2018 року та 04 грудня 2022 року.

21. Додатковими угодами вносилися зміни до контракту в частині визначення розміру посадового окладу, крім цього, додатковою угодою № 11 було викладено визначено диференційовані показники преміювання.

22. У вересні 2019 року постановою Верховної Ради України Міністерство економічного розвитку і торгівлі України перейменовано у Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, а у травні 2021 року постановою Кабінету Міністрів України перейменовано у Міністерство економіки України. 21 липня 2025 року Міністерство економіки України перейменовано на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.

23. 05 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 уклав з Міністерством економіки України новий трудовий контракт № 16 строком дії до 04 грудня 2023 року.

24. Відповідно до пункту 2.1 контракту від 04 лютого 2017 року № 38 генеральний директор зобов`язується здійснювати керівництво підприємством, організовувати його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечувати виконання інших завдань, передбачених законодавством, статутом підприємства та контрактом.

25. Пунктом 2.6.8 контракту передбачено, що Мінекономіки здійснює контроль за складанням у встановлені законодавством строки фінансового плану підприємства, виконанням показників затвердженого фінансового плану підприємства та показників, передбачених цим контрактом, а також за здійсненням підприємством витрат у разі не затвердження (непогодження) річного фінансового плану в установленому законодавством порядку.

26. Пунктом 3.1 обох контрактів було передбачено, що за виконання обов`язків, передбачених контрактом, генеральному директору нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством у результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених йому: посадового окладу і фактично відпрацьованого часу; премії за підсумками роботи за квартал за виконання умов і диференційованих показників, встановлених розпорядчими документами Мінекономрозвитку (Мінекономіки); премії за підсумками роботи за рік за виконання умов і диференційованих показників, встановлених розпорядчими документами Мінекономрозвитку (Мінекономіки).

27. Також пунктом 3.1 передбачено умови, за яких премія за підсумками роботи за квартал та за підсумками роботи за рік не виплачується.

28. 10 лютого 2022 року та 13 вересня 2023 року ДП «Волиньстандартметрологія» направляло до Мінекономіки матеріали щодо преміювання керівника підприємства за результатами 2021 та 2022 років.

29. Листом від 06 грудня 2023 року № 2804-09/66895-08 Мінекономіки повідомило, що розглянуло лист ДП «Волиньстандартметрологія» від 13 вересня 2023 року № 341/6-14 щодо погодження виплати річної премії керівнику, однак у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану преміювання керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління міністерства у 2022 році за 2021 рік не здійснювалося. Також було вказано, що відповідно до наказу Мінекономіки від 30 січня 2023 року № 717 комісією проведено позапланову перевірку стану організаційної роботи із запобігання і виявлення корупції в ДП за період діяльності з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2022 року, якою було виявлено ряд недоліків, внаслідок чого ОСОБА_1 оголошено догану наказом від 27 березня 2023 року № 22-П.

30. Мінекономіки вказало, що на підставі пункту 1 підпункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств», у разі погіршення якості роботи, невиконання умов контракту, порушення трудової дисципліни, премія зменшується або не нараховується у тому звітному періоді, коли виявлено відповідне порушення. Тому підстави для погодження міністерством директору підприємства ОСОБА_1 премії за підсумками за 2021 та 2022 роки відсутні.

31. Наказом Мінекономіки від 27 березня 2023 року № 22-п ОСОБА_1 , як генеральному директору ДП «Волиньстандартметрологія», оголошено догану за неналежне виконання зобов`язань щодо організації та контролю виконання завдань, передбачених антикорупційним законодавством, та відповідно до пункту 1 частини першої статті 147 КЗпП України. Підставою для винесення цього наказу став акт позапланової перевірки стану організації роботи із запобігання

і виявлення корупції в ДП «Волиньстандартметрологія» від 27 лютого 2023 року.

32. Відповідно до акта перевірки від 27 лютого 2023 року, організація роботи із запобігання та виявлення корупції на підприємстві визнана незадовільною. Зазначено про неналежне виконання позивачем зобов`язань щодо організації та контролю виконання завдань, передбачених антикорупційним законодавством, зокрема підкреслено факт видання наказів від 25 березня 2022 року № 5-К та від 22 квітня 2022 року № 7-к про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_2 , що спричинило передумову завдання підприємству збитків у розмірі 125 101,20 грн. Згодом вказані накази визнані незаконними та скасовані судом у цивільній справі № 161/8196/22. Разом з тим, висновками цієї перевірки констатовано неналежний контроль зі сторони керівника за роботою юридичної служби підприємства та неналежне виконання юридичною службою покладених на неї завдань.

33. Вищенаведена догана позивачем у судовому порядку не оспорювалася та знята наказом Мінекономіки від 12 вересня 2023 року на підставі частини другої статті 151 КЗпП України, достроково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

34. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

35. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

36. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

37. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

38. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

39. Відповідно до мети Конвенції про захист заробітної плати № 95 термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

40. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

41. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт (частина перша статті 97 КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

42. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (частина друга статті 97 КЗпП України, частина перша статті 15 Закону України «Про оплату праці»).

43. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті (частина третя статті 97 КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

44. Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ними органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

45. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).

46. Оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту (стаття 20 Закону України «Про оплату праці»).

47. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

48. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

49. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

50. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

51. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (абзац перший статті 21 Закону України «Про оплату праці»).

52. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 569/11722/16-ц (провадження № 61-31573сво18) премія - це додаткова заробітна плата понад установлені норми, за трудові успіхи, винахідливість і за особливі умови праці, є додатковою заробітною платою, проте не є обов`язковою складовою заробітної плати працівника та виплачується відповідно до наказів про преміювання з урахуванням результатів роботи кожного працівника відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах коштів на оплату праці.

53. Згідно з підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України

від 19 травня 1999 року № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств» керівникам центральних органів виконавчої влади, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівникам місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, наглядовій раді суб`єкта господарювання державного сектору економіки, а також керівнику уповноваженого суб`єкта господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, які укладають контракти з керівниками підприємств, заснованих на державній власності, у тому числі казенних, та об`єднань державних підприємств, утворених центральними органами виконавчої влади відповідно до законодавства, підприємств, які належать Автономній Республіці Крим, підприємств, заснованих на комунальній власності, надано право встановлювати такі виключні умови оплати праці: умови, диференційовані показники та розміри преміювання за підсумками роботи за квартал - у розмірі до трьох місячних посадових окладів керівника підприємства; рік - у розмірі до двадцяти чотирьох місячних посадових окладів керівника підприємства.

54. У разі наявності заборгованості підприємства з виплати заробітної плати у відповідному квартальному або річному звітному періоді розмір премії за такий період повинен становити не більше 20 відсотків максимально дозволеного розміру премії відповідно до цієї постанови; збільшення розміру заборгованості підприємства з виплати заробітної плати у поточному квартальному або річному звітному періоді порівняно з попереднім аналогічним звітним періодом премія за такий поточний звітний період не нараховується; погіршення якості роботи, невиконання умов контракту, порушення трудової дисципліни премія зменшується або не нараховується у тому звітному періоді, коли виявлено відповідне порушення (за окремим рішенням); незатвердження (непогодження) в установленому законодавством порядку річного фінансового плану винагорода (премія) не нараховується.

55. Відповідно до положення про Міністерство економіки України, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 29 серпня 2014 року № 459 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 124, Мінекономіки відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає на посаду і звільняє з посади керівника національного органу стандартизації (пункт 148), функції якого, відповідно до статті 11 Закону України «Про стандартизацію», виконує державне підприємство, що реалізує державну політику у сфері стандартизації; здійснює в установленому порядку контроль за витрачанням бюджетних коштів підприємствами, установами та організаціями, що належать до сфери управління Мінекономіки; здійснює внутрішній контроль і внутрішній аудит у Мінекономіки, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління.

56. Також передбачено, що міністр економіки призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінекономіки, приймає рішення про їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності, вносить подання про представлення в установленому порядку працівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінекономіки, до відзначення державними нагородами України.

57. Положенням про умови, критерії, диференційовані показники та розміри преміювання керівників підприємств, заснованих на державній власності, та об`єднань державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 17 липня 2017 року № 1024 (далі - Положення № 1024), визначено умови, критерії, диференційовані показники та механізм визначення розміру преміювання керівників підприємств, заснованих на державній власності, та об`єднань державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

58. Розмір премії керівника підприємства за відповідний період установлюється за виконання умов, диференційованих показників преміювання керівників підприємств за підсумками роботи за квартал і рік згідно з додатками 1 і 2 до цього Положення (пункт 5).

59. Пунктом 9 Положення № 1024 передбачено, що премія за рік нараховується за фактично відпрацьований календарний період.

60. Премія за підсумками роботи за рік нараховується за погодженням з Мінекономрозвитку (пункт 14 Положення№ 1024).

61. Як убачається з умов контракту, рішення про виплату премії приймає Мінекономіки на підставі оцінки фінансових показників ефективності і досягнутих керівником показників за результатами роботи за рік. У разі недосягнення встановлених показників преміювання та неналежного виконання своїх трудових обов`язків така премія не виплачується або зменшується в розмірі.

62. Пунктом 17 Положення № 1024 визначено, що премія за підсумками роботи за рік керівнику підприємства не нараховується в разі: наявності узгоджених штрафних санкцій до підприємства з боку контролюючих органів за період перебування на посаді; незабезпечення виконання вимог законодавства з питань охорони праці, протипожежної безпеки та дотримання режиму секретності; невиконання керівником підприємства умов контракту; отримання чистого збитку, крім випадків, коли керівнику підприємства встановлено коефіцієнт ефективності у вигляді зниження рівня збитковості суб`єкта господарювання; збільшення розміру заборгованості підприємства з виплати заробітної плати у звітному періоді, за який нараховується премія, порівняно з попереднім звітним періодом; несвоєчасної сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що в свою чергу узгоджується з умовами трудових контрактів.

63. З урахуванням зазначеного, річна премія, передбачена пунктом 3.1 контракту, є премією, пов`язаною з виконанням виробничих завдань і функцій підприємства, досягненням результатів ефективності підприємства за рік, належним виконанням умов контракту, і в розумінні частини другої статті 2 Закону України «Про оплату праці» є елементом додаткової заробітної плати, відрізняється регулярністю нарахування та виплати з можливістю її ненарахування за певних умов, а також передбачає певний порядок та умови її нарахування та виплати, а саме:

- перевірка Міністерством економіки України як роботодавцем позивача виконання ним умов і диференційованих показників, встановлених Положенням № 1024 і додатком № 2 до контракту;

- видання Міністерством економіки України розпорядчих документів про погодження нарахування такої премії з дотриманням вимог Положення № 1024;

- виплата ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» премії позивачу за рахунок частки доходу, одержаного підприємством у результаті його господарської діяльності.

64. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

65. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

66. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

67. Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, правильно виходив з того, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивач не довів порушення роботодавцем умов контракту, а також вказаних положень норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, при вирішенні питання щодо виплати йому премії за результатами роботи за 2021-2022 роки.

68. Під час вирішення спору апеляційним судом було встановлено, що Мінекономіки на підтвердження наявності підстав, передбачених пунктом 17 положення № 1024 та пунктом 3.1 контактів, зазначало, що відповідно до даних балансу ДП «Волиньстандартметрологія» на 31 грудня 2021 року сума заборгованості по розрахунках з оплати праці на початок звітного року становила 531,9 тис. грн, на кінець звітного року 755 тис. грн, що на 223,1 тис. грн або на 42 % більше порівняно з попереднім звітним періодом.

69. Показники балансу ДП «Волиньстандартметрологія» станом на 31 грудня 2021 року щодо заборгованості по розрахунках з бюджетом на 44,9 % більше порівняно з попереднім звітним періодом. Встановлено факти погіршення фінансово-господарського стану ДП «Волиньстандартметрологія» у 2021 році порівняно з 2020 роком за основними фінансовими показниками.

70. Наказом Мінекономіки від 27 березня 2023 року № 22-п ОСОБА_1 , як генеральному директору ДП «Волиньстандартметрологія», оголошувалась догана.

71. Вказаним обставинам надана належна оцінка апеляційним судом.

72. У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476сво21) зазначено, що премії, передбачені контрактом, як і інші премії, передбачені системою оплати праці, не нараховуються і не виплачуються автоматично. Їх виплата залежить від результатів праці працівника, а саме досягнення умов і показників преміювання, визначених у положенні про преміювання. Рішення про виплату премії приймає роботодавець на підставі виконаних працівником умов і досягнутих показників преміювання.

73. Передбачені пунктом 3.1 контрактів премії пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій залежать від доходу, одержаного підприємством за результатами господарської діяльності, і в розумінні частини другої статті 2 Закону України «Про оплату праці» є складовою додаткової заробітної плати, не нараховуються і не виплачуються автоматично, їх виплата залежить від результатів праці працівника, дотримання умов контракту.

74. У спірних правовідносинах річна премія є винагородою, що має разовий характер і застосовується як захід заохочення працівника на підставі статей 140, 143-146 КЗпП України. Виплата премій як заходу заохочення є правом роботодавця, вона не може мати обов`язкового характеру.

75. За відсутності відповідних розпорядчих документів Мінекономіки щодо преміювання ОСОБА_1 за підсумками роботи за 2021-2022 роки, у

ДП «Волиньстандартметрологія» були відсутні підстави для нарахування і виплати позивачу щорічної премії.

76. ОСОБА_1 , продовжуючи роботу на підприємстві у 2023-2024 роках, фактично погоджувався з тим, що ненарахування йому премії за підсумками роботи за 2021-2022 роки, як і іншим керівникам суб`єктів господарювання, що належать до сфери управління Мінекономіки, відповідає фінансовим можливостям підприємства, фінансово-економічним показникам його господарської діяльності в умовах збройної агресії російської федерації проти України та узгоджується з дискреційними повноваженнями роботодавця.

77. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про безпідставність доводів позивача про беззаперечний обов`язок відповідача виплатити йому премію за підсумками роботи за 2021-2022 рік, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо погодження Мінекономіки преміювання позивача за результатами роботи у 2021-2022 роках.

78. Подібні висновки узгоджуються з висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 25 червня 2025 року справі № 201/10658/23 (провадження

№ 61-2871св25), у справі № 607/14649/24 (провадження № 61-4596св25).

79. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженій постанові апеляційного суду, питання вмотивованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанцій, в загальному зводяться до переоцінки доказів.

80. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

81. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

82. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

83. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2025 року, в нескасованій за результатами апеляційного перегляду частині, та постанову Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович