ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/912/25

Провадження № 22-ц/820/1728/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Плінська І.П.,

з участю апелянтки ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні, визнання права на отримання грошового забезпечення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Маршал І.М. від 30 травня 2025 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказувала, що в квітні 2023 року її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобілізовано до лав ЗСУ. Військову службу він проходив у в/ч НОМЕР_1 на посаді штаб-сержанта.

Відповідно до сповіщення від 11.05.2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 05 год. зник безвісти під час виконання бойового завдання у населеному пункті Старомайорське Донецької області внаслідок проведення штурмових дій окупаційними військами рф.

13.05.2024 року позивачкою через ІНФОРМАЦІЯ_4 подано до в/ч НОМЕР_1 заяву з підтверджуючими документами щодо виплати їй як особі, яка перебувала на утриманні сина, належного грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення сина ОСОБА_3 у зв`язку зі зникненням його безвісти.

21.10.2024 року позивачка отримала від ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлення про відмову в/ч НОМЕР_1 у виплаті грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення у зв`язку зі зникненням безвісти сина, оскільки не надала підтверджуючих документів щодо перебування на утриманні сина.

Вказану відмову позивачка вважає необґрунтованою. Вона є інвалідом ІІ групи довічно, потребує постійного стороннього догляду, отримує пенсію в розмірі 3530,78 грн. Син щомісяця перераховував на її утримання кошти із свого грошового забезпечення від 1000 грн. до 80000 грн. і оскільки розмір її пенсії є меншим ніж прожитковий мінімум, то матеріальна допомога, яку надавав син, була основним її джерелом існування, яка витрачалася на придбання ліків, оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування тощо.

Враховуючи наведене, позивачка просила суд встановити факт її перебування на повному утриманні сина ОСОБА_3 , який зник безвісти під час виконання бойового завдання у населеному пункті Старомайорське Донецької області. Також просила визнати за нею право на отримання грошового забезпечення, визначеного постановою КМУ від 30.11.2016 року № 884, внаслідок зникнення безвісти її сина ОСОБА_3 .

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та задовольнити її позов. Апелянтка зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом не наведено правові мотиви врахування пояснень відповідачки ОСОБА_2 та відхилення пояснень і доказів позивачки, що на її думку є вибірковою оцінкою доказів судом.

Суд першої інстанції взяв до уваги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами усні пояснення відповідачки ОСОБА_2 про спільне проживання позивачки з її чоловіком ОСОБА_4 , ведення ними спільного побуту і безпідставно відхилив надані позивачкою пояснення та докази її витрат на комунальні послуги, ліки, харчування, які в значній мірі перевищують її пенсію.

Не враховано також докази її спільного проживання з сином ОСОБА_3 і до його мобілізації (акту комісії про встановлення факту проживання осіб від 18.01.2024р.) і утримання ним позивачки. Вказане порушує принцип змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

В засіданні апеляційного суду апелянтка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином позивачки ОСОБА_1 .

З 31.10.2004 року по 16.11.2017 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , шлюб між ними розірвано рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.11.2017 року.

У цьому шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилися син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який на день розгляду справи судом досяг повноліття, та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка перебуває на утриманні матері ОСОБА_2 .

Щодо позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , встановлено ІІ групу інвалідності довічно, вона отримує пенсію по інвалідності, розмір якої з травня 2023 року по жовтень 2024 року складав 3530,78 грн.

Відповідно до копії акту від 18.01.2024 року обслуговуючого кооперативу, комісією проведено перевірку на встановлення фактично проживаючих осіб за адресою АДРЕСА_1 , згідно заяви від ОСОБА_1 .

Зі слів сусідів в ході перевірки було встановлено, що за даною адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав за цією адресою разом із батьками з січня 2022 року по 28.04.2023 року, з 29.04.2023 року був мобілізований до ЗС України.

Позивачкою ОСОБА_1 розірвано шлюб з ОСОБА_4 14.08.2024 року. ОСОБА_4 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, у період до 2025 року також працював і отримував заробітну плату.

Згідно виписки АТ КБ «Приват Банк» про надходження по банківській картці позивачки її сином ОСОБА_3 зроблено їй перекази: 09.12.2023 року - 1000 грн., 10.01.2024 року - 1000 грн., 10.02.2024 року - 1000 грн., 11.02.2024 року - 6000 грн., 02.03.2024 року - 70000 грн., 13.03.2024 року - 5000 грн., 20.03.2024 року - 80000 грн., 17.04.2024 року - 60000 грн.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 1/6 від 11.05.2024 року старший стрілець-оператор 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , штаб-сержант ОСОБА_3 , 1982 року народження, призваний на військову службу за мобілізацією 28.04.2023 року, був вірний присязі, виявивши стійкість та мужність під час виконання бойового завдання у н.п. Старомайорське Донецької області, внаслідок проведення штурмових дій зі сторони окупаційних військ російської федерації, близько 05 год. 05.05.2024 року, зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби, що пов`язані із захистом Батьківщини.

13.05.2024 року позивачка звернулася через ІНФОРМАЦІЯ_4 до в/ч НОМЕР_1 з заявою щодо виплати їй як особі, яка перебувала на утриманні сина належного грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення сина ОСОБА_3 , у зв`язку зі зникненням його безвісти.

21.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив про відмову в/ч НОМЕР_1 у здійсненні виплати належного грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення у зв`язку із зникненням безвісти сина, оскільки відсутні підтверджуючі документи щодо перебування на повному утриманні сина.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту перебування позивачки на утриманні свого сина, військовослужбовця ОСОБА_3 , який зник безвісти.

Доводи апеляційної скарги про помилковість таких висновків суду є безпідставними.

Так, за ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884, грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

У цьому Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (п.2 Порядку).

Відповідно до п. 4 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (п. 7 Порядку).

Згідно з статтею 30 Закону України № 2262-12 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (ч.1 ст. 31 Закону № 2262-12).

Тобто, утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника за загиблого (пропавшого безвісти) військовослужбовця.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Отже, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 22.10.2020 року у справі №210/343/19, від 22.05.2019 року у справі №520/6518/17, від 27.06.2018 року у справі №210/2422/16-ц.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно констатував, що позивачка ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності ІІ групи (в середньому 3256 грн. щомісячно), у період до часу зникнення безвісти під час бойових дій сина ОСОБА_3 вона проживала разом з своїм чоловіком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Попри розірвання шлюбу з ОСОБА_4 14.08.2024 року, після її неодноразових звернень до в/ч НОМЕР_2 щодо отримання грошового забезпечення сина ОСОБА_3 у зв`язку зі зникненням його безвісти, її колишній чоловік ОСОБА_4 продовжує проживати у цьому житлі.

Суд дав належну оцінку акту обслуговуючого кооперативу від 18.01.2024 року і правильно констатував, що цим актом не підтверджується постійне проживання сина ОСОБА_3 у житлі батьків, при цьому ОСОБА_3 має у власності окрему квартиру в АДРЕСА_2 , в якій і проживав.

З врахуванням свідчень позивачки в суді першої інстанції про домовленість з сином, що той надсилатиме їй кошти, а вона купуватиме за них валюту з метою їх збереження, виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 (а.с. 14-15) не є достатнім доказом на підтвердження того, що постійним і основним джерелом засобів до існування ОСОБА_1 була фінансова допомога її сина ОСОБА_3 .

При цьому суд обґрунтовано вказав, що у справі відсутні докази надання фінансової допомоги чи утримання матері сином в період з лютого 2022 року по листопад 2023 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведеності перебування позивачки на утриманні свого сина військовослужбовця ОСОБА_3 .

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 серпня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк