Провадження № 2/463/760/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовнір Г.Б.

з участю секретаря судового засідання Косопуд М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом до відповідачки, у якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 75,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 173548.

Позов мотивує тим, що 27.05.2000 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №548.

09.09.2024 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами було розірвано.

За час спільного проживання у шлюбі подружжя набуло майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 75,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 173548. Підстава виникнення права власності на вказане майно договір купівлі-продажу №346 від 05.02.2003 р. укладений ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу сторони не змогли домовитись щодо порядку поділу даного майна, тож просить суд поділити вказану квартиру в рівних частинах визнати за ним право власності на частку вказаного помешкання.

Ухвалою суду від 05.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Визначено відповідачу строк для подання відзиву.

22.01.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У такому відповідач зазначає, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя та в результаті спільної праці було придбане транспортний засіб Renault Master, 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, об`єм двигуна 2299. Жодного іншого нерухомого майна за час проживання у шлюбі із ОСОБА_1 , відповідачем не було придбано, а квартира за адресою АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_3 і на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Також 22.01.2025 ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву у якій просить в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя залишити у приватній власності ОСОБА_1 транспортний засіб Renault Master, 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 та стягнути на користь ОСОБА_3 241750 грн грошової компенсації вартості частини транспортного засобу Renault Master, 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 .

Зустрічний позов мотивує тим, що за час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль Renault Master, 2014 р.н., д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема 06.12.2023 за договором купівлі-продажу. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 10.01.2025 ринкова вартість Renault Master, 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 становить 483 500 гривень, а тому враховуючи наведене на користь позивача за зустрічним позовом із відповідача підлягає стягненню вартості вказаного транспортного засобу у розмірі 241 750 гривень.

2 квітня 2025 року суд ухвалив прийняти зустрічний позов до розгляду з первісним та закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.

Представник позивача підтримав первісний позов з наведених у ньому мотивів, зустрічний позов по суті не заперечує, однак не погоджується із вартістю автомобіля, який з 2023 року не придатний до використання в зв`язку із несправністю двигуна. Вважає, що вартість встановлена експертом не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки експерт не оглядав транспортний засіб.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив первісний позов, додатково пояснив, що дійсно сторони були у шлюбі з 27.05.2000 року. Однак, звертає увагу суду, що відповідач набула у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , 30.01.1995 року на підставі договору купівлі-продажу. Та ще до одруження з позивачем відповідачка провела реконструкцію квартири у виді приєднання балкону, що було оформлено 31.01.2000 року. Після одруження у сторін народилась донька, крім цього у відповідачки була донька від попереднього шлюбу, а тому виникла необхідність заміни житла. Внаслідок наведених обставин відповідачка за первісним позовом 05.02.2003 року продала належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_2 і купила спірну квартиру на АДРЕСА_1 . Як продаж так і придбання відбулись в один день, в одного нотаріуса, реєстраційні номера договорів є послідовними. Вартість квартири на АДРЕСА_3 була аналогічна вартості квартири на АДРЕСА_4 , остання придбана за особисті кошти відповідачки в зв`язку з чим не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначив, що в договорах купівлі-продажу вартість квартир вказана в значно заниженому розміру з метою зменшення розміру мита, фактично продаж квартири на АДРЕСА_4 відбулась за 22 000 доларів, що підтверджується розпискою, а на вул. Чернігівській квартиру придбано за аналогічну суму, однак жодного документального підтвердження не має.

Також факт особистої власності відповідачки на квартиру підтверджується відсутністю реєстрації позивача за адресами вказаних квартир. Крім цього, при укладені договору купівлі-продажу спірної квартири відсутня згода позивача, що згідно практики Верховного суду свідчить про придбання квартири за власні кошти відповідачки. Відповідачка не заперечує, що позивач брав участь у витратах на ремонтні роботи спірної квартири.

Зустрічний позов підтримує в повному об`ємі та просить такий задоволити. Щодо заперечень відповідача за зустрічними вимогами вважає, що такі не підтверджуються жодними доказами.

Також в судовому засіданні було допитано в якості свідка позивача ОСОБА_1 , який суду повідомив, що перебував в шлюбі з відповідачкою з 2000 року. З моменту укладення шлюбу проживали в квартирі відповідачки за адреса АДРЕСА_2 , яка належала дружині, ще до шлюбу. Не заперечує, що вказана квартира була особистим майном дружини. В 2003 році вирішили придбати більшу квартиру на АДРЕСА_3 , яку вважає спільним майном. Не заперечує, що продаж та придбання квартир здійснювалось в один день, визнає, що кошти отримані за продаж квартири на АДРЕСА_4 були повністю використано на придбання квартири на АДРЕСА_3 , однак, яку конкретно сума було доплачена не пам`ятає. Всі розрахунки здійснювались в доларах. Квартира на АДРЕСА_4 продавали з ремонтом та меблями, а квартира на АДРЕСА_3 , мала «жахливий» стан. На час ремонту у спірній квартирі АДРЕСА_5 роки жили в батьків дружини. Кошти на ремонт витрачались спільні, їх та батьків.

Транспортний засіб Renault Master, 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 придбали в 2023 році за його кошти, але під час шлюбу, не заперечує щодо поділу такого.

Відповідачка, як свідок суду пояснила, що вона продала особисту квартиру на АДРЕСА_4 за 22 000 доларів та придбала в цей день за аналогічною ціною квартиру на АДРЕСА_3 , таку придбано виключно за її особисті кошти. Не заперечує, що ремонт здійснювали за спільні кошти. Вартість квартир вказані в договорі не відповідають дійсності є нереальними.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а зустрічний позов слід задоволити повністю, з наступних підстав.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є

?майно, набуте нею, ним до шлюбу;

?майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

Судом встановлено, що ОСОБА_5 розірвала шлюб з ОСОБА_6 13.01.1995 року та у зв`язку із цим змінила прізвище на дівоче - ОСОБА_3 .

30.01.1995 року ОСОБА_7 уклала договір купівлі- продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

27.05.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №548. 09.09.2024 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами було розірвано.

В подальшому 05.02.2003 року між ОСОБА_3 з одної сторони та гр. ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за №342, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_8 купив квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з п.2 Договору №342, продаж цей вчинено за 15300 гривень.

Також, цього ж дня 05.02.2003 між ОСОБА_9 з однієї сторони та гр. ОСОБА_3 з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу квартири за №346, відповідно до умов якого ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з п.2 Договору №346, продаж цей вчинено за 24000 гривень.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно від 21.10.2024 ОСОБА_3 належить на праві власності квартира за адресою АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №346, 05.02.2003.

Також, як вбачається із матеріалів справи у квартирах за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не був зареєстрований, що підтверджується відповідними довідками з місця проживання та склад сім`ї і прописку.

Крім того, у постанові від 03 червня 2024 року у цивільній справі № 712/3590/22 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.

Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.»

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд вважає встановленим в судовому засіданні той факт, який не оспорюється сторонами, що квартира на за адресою АДРЕСА_2 належала особисто відповідачці та кошти від продажу такої були повністю використанні для придбання спірної квартири за адресою АДРЕСА_1 .

В той же час, як вбачається із долучених договорів купівлі продажу, квартира за адресою АДРЕСА_2 була продана за 13500 грн, а кватира за адресою АДРЕСА_1 придбана за 24000 грн.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Керуючись наведеними вимогами закону та обов`язковістю умов договору, суд приймає до уваги лише вартість квартири вказану у відповідних договорах купівлі продажу.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що особисті кошти в сумі 15300 отриманні відповідачкою ОСОБА_3 від продажу належної їй квартири на АДРЕСА_4 , в повному об`ємі використано для придбання спірної квартири на АДРЕСА_3 за 24000 грн. Отже, враховуючи наведене, суд вважає встановленим, що при купівлі спірної квартири були використанні спільні кошти подружжя в розмірі 7700 (24000-15300 = 7700) грн, що становить 32% від загальної вартості квартири.

З наведеного слід зробити висновок, що об`єктом спільної сумісної власності подружжя є саме частка помешкання придбана за спільні кошти, що становить 32/100 та підлягає поділу між сторонами в рівних частинах.

Отже, в частині поділу квартири за адресоюАДРЕСА_1 , первісні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, та за таким слід визнати право власності на 16/100 вказаної квартири.

Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд такі задовольняє в повному обсязі з наступних мотивів.

Судом встановлено, що за відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 зареєстровано 06.12.2023 автомобіль марки Renault Master, 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, об`єм двигуна 2299, який є спільним майно подружжя, що не заперечується сторонами.

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі 127/7029/15-ц, у якій зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Стороною позивача ОСОБА_3 надано суду звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 10.01.2025, відповідно до якого ринкова вартість Renault Master, 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 становить 483 500 гривень.

Враховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом не приймаються до уваги заперечення сторони відповідача за зустрічним позовом, щодо вартості транспортного засобу та його технічного стану, оскільки такі не підтверджені належними доказами. Жодної альтернативної оцінки відповідач за зустрічним позовом суду не надав.

Враховуючи наведене, зустрічні позовні вимоги слід задоволити, стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію в розмірі ринкової вартості транспортного засобу марки Renault Master, 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 , що становить 241750 грн.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи часткове задоволення вимог кожної із сторін, а також те, що з відповідача за зустрічним позову підлягає стягненню судовий збір у більшому розмірі ніж належна йому компенсація за первісним позовом, суд зобов`язує останнього сплатити різницю в розмірі 1206,30 грн (2417,50 грн 1211,20 грн = 1206,30 грн).

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-283, 288, 289 ЦПК України, суд,

ухвалив:

первісний позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право приватної власності на 16/100 частин квартири АДРЕСА_6 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію ринкової вартості автомобіля марки «Renault Master», 2014 р.н. д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 241750 грн (двісті сорок одну тисячу сімсот п`ятдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1206,30 грн судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано -7 серпня 2025 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження)

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя Г.Б. Жовнір