Справа № 523/289/25
Провадження №2-др/523/62/25
"25" липня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Далеко К.О.,
за участю секретаря судового засідання Дяченко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Месропянцевої О.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, по цивільній справі № 523/289/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя,
30.06.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Месропянцева О.В. через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 523/289/25, якою просить стягнути з відповідача суму витрат понесених на професійну (правничу) допомогу у розмірі 26 000 гривень на користь позивача. В якості доказів понесення витрат, посилається на: - Договір № № 31/12 від 31.12.2024 року про надання правничої допомоги; - Доручення № 1 (додаткова угода) до договору № 31/12 від 31.12.2024 року; - Акт приймання передачі виконаних робіт № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 31/12.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 25.06.2025 року ухвалювалось судом в загальному порядку, тому розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення здійснюється судом з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник позивача - адвокат Месропянцева О.В. не з`явилася, у поданій заяві просила розглянути питання щодо ухвалення додаткового рішення у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Хлєбникова Н.А. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також надала заперечення щодо суми судових витрат, посилаючись на те, що визначений представником позивача розмір - 26 000,00 грн. на правову допомогу, є необґрунтованим, завищеним, неспівмірним із складністю справи, та не підлягає відшкодуванню відповідачем з огляду на те що, позовна заява про поділ майна подружжя є типовим документом, в якому застосовується відпрацьована та усталена судова практика. Позовна заява складається з п`ятьох сторінок, з яких 4 сторінки фактично є викладом норм права та загальновідомих правових позицій, що не потребують складної аналітичної роботи або індивідуального опрацювання. Єдиною індивідуалізованою частиною є короткий опис складу спільного майна подружжя та вимоги щодо його поділу. Вказане свідчить про використання стандартного шаблону позовної заяви, де змінено лише окремі дані клієнта. Таким чином, підготовка зазначеної позовної заяви не могла об`єктивно зайняти більше ніж 1 годину, навіть з урахуванням технічного оформлення та перевірки.

У справі було призначено 4 судових засідання, однак жодного разу відповідач не з`явився до суду. Направляв заяву про проведення засідання без його участі. Відповідно, зазначені засідання не могли мати суттєвого процесуального навантаження, були нетривалими, а також обмежувалися лише формальними діями суду (перевірка явки, оголошення відкладення). Участь представника позивача у засіданнях не потребувала значних зусиль або часу. Як правило, формальні засідання тривають не більше 10-15 хвилин. Таким чином, сукупна фактична тривалість чотирьох судових засідань не могла перевищити 40-60 хвилин, з огляду на зазначене, 3 години роботи адвоката в судових засіданнях є завищеним показником.

Відповідач не чинив жодного процесуального опору, не подавав заперечень по суті спору, не ініціював подання клопотань чи доказів, а також визнав позов, направивши відповідну заяву до суду.

Заявлена у витратах підготовка та подання заяви про зменшення позовних вимог на суму 4000 грн (2 години роботи) є наслідком некоректного та поспішного формування первинних позовних вимог самою стороною Позивача.

Необхідність подання цієї заяви виникла не з ініціативи або поведінки відповідача, а через помилки самої Позивача у визначенні складу спільного майна подружжя. Відповідно, такі витрати не можуть перекладатися на Відповідача, адже вони не були спрямовані на захист прав чи інтересів позивача в межах реального спору, а виправляли недоліки власної позовної позиції.

Враховуючи зазначене, представник вважає, що стягнення 1000,00 грн. буде відповідати критеріям реальності, пропорційності та складності справи, проси ла зменшити розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо: - судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку, сторона позивача заявляла про подання доказів на підтвердження понесеного розміру витрат на праволву допомогу до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто виконала вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Суд зазначає, що рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 25.06.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя задоволено. Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), транспортний засіб: автомобіль марки Kia Optima, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину автомобіля марки Kia Optima, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 756,54 грн.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За правилами частини 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019р. по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, її представник - адвокат Месропянцева О.В. надала: 1)Договір № № 31/12 від 31.12.2024 року про надання правничої допомоги; 2) Доручення № 1 (додаткова угода) до договору № 31/12 від 31.12.2024 року; 3) Акт приймання передачі виконаних робіт № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 31/12.

Зі вказаного Акту прийому-передачі наданих послуг від 26.06.2025 року вбачається, що адвокат Месропянцева О.В. надала клієнту наступні правові послуги: 1) ознайомлення з наданими Клієнтом матеріалами та первинна консультація клієнта з приводу обставин, що стали підставою для звернення за правовою допомогою - 1 година роботи, що становить 2000 гри.; 2) аналіз судової практики щодо поділу майна подружжя - 1 година роботи, що становить 2000 гри.; 3) підготовка позовної заяви про поділ майна подружжя, та долучених до неї доказів та її подання в суд - 3 години роботи, що становить 6000 грн.; 4) підготовка та подання клопотання про витребування доказів та заяви про забезпечення позову - 2 години роботи, що становить 4000 грн.; 5) підготовка та подання заяви про зменшення позовних вимог - 2 години роботи, що становить 4000 грн.; 6) здійснення представництва клієнта в судових засіданнях - 3 години роботи, що становить 6000 грн.; 7) підготовка, направлення до суду, інших процесуальних документів (про залучення доказів понесених судових витрат та ухвалення додаткового рішення 1 година роботи, що становить 2000 грн.

Разом адвокатом на час складання акту приймання передачі було надано послуг на загальну суму 26000 (двадцять шість тисяч) гривень (13 годин).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18).

Проаналізувавши вказанийАкт прийому-передачі наданих послуг від 26.06.2025 року, суд вважає що відображена у ньому інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає дійсності та критерію розумності, обґрунтованості та реальності.

По перше, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у додатковій постанові у справі № 206/4841/20, згідно яких при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених вимог.

По-друге, матеріалами справи №523/289/25 підтверджується, що представником позивача було складено позовну заяву, заяву про забезпечення позову та подано її до суду 06.01.2025року. У справі було призначено чотири судових засідання 20.02.2025 відкладено у зв`язку із відсутністю в суді світла, однак представник позивача також подала заяву про відкладення розгляду справи; 03.04.2025 представник позивача просила провести розгляд справи у її відсутність та закрити підготовче провадження; 14.05.2025 судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача для ознайомлення із матеріалами справи; 25.06.2025 - представник позивача просила провести судове засідання у її відсутність та ухвалити рішення по суті справи. Таким чином, представник позивача Местропянцева О.В. прийняла участь у одному судовому засіданні по справі. Заявлені до відшкодування витрати за три судові засідання, не підлягають відшкодуванню.

Також, заявлена у витратах підготовка та подання заяви про зменшення позовних вимог на суму 4000 грн (2 години роботи) є наслідком поспішного формування первинних позовних вимог самою стороною позивача. Більш того, суд зазначає що сторона позивача могла і не зменшувати позовні вимоги, оскільки у судовому засіданні, за наслідком витребування доказів, не було підтверджено існування на рахунках грошових коштів, то суд міг частково задовольнити позовні вимоги, за виключенням заявлених до стягнення грошових сум.

У той же час, у зв`язку із тим що позивач ОСОБА_1 вимушено уклала договір про надання правової (правничої) допомоги, з метою захисту своїх прав, зважаючи на предмет позовних вимог, розгляд справи в порядку загального позовного провадження, однак при цьому не складний предмет позову - поділ майна подружжя на загальних підставах, по частині, враховуючи критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновків про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 гривень.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд виходить із того, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладений Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19).

На підставі викладеного, керуючись ст. 134, 137, 141, 270 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Месропянцевої О.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу по цивільній справі № 523/289/25 в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлений 30 липня 2025 року.

Суддя К.О. Далеко