Справа № 454/1491/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що після смерті її вітчима ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на земельні ділянки загальною площею 2,3631га, розташовані на території Домашівської сільської ради, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельні ділянки загальною площею 1,2522га. розташовані на території Домашівської сільської ради, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Мати уклала заповіт на її користь.

Однак, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду.

Позивачка в позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримав.

Від відповідачки надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у її відсутгності.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 2,3631га, до складу яких входять земельна ділянка площею 0,9562га, земельна ділянка площею 0,8544га, земельна ділянка площею 0,4195га, земельна ділянка площею 0,1330га, які розташовані на території Домашівської сільської ради (на даний час Белзької міської ради Львівської області), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що встановлено з державного акта.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті з ним проживала його дружина ОСОБА_4 , що встановлено з свідоцтва про смерть та довідки №1100/02.1-19 від 10.02.2025р.

За ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 1,2522га, до складу яких входять земельна ділянка площею 0,7173га, земельна ділянка площею 0,4018га, земельна ділянка площею 0,1331га, розташовані на території Домашівської сільської ради (на даний час Белзької міської ради Львівської області), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що встановлено з державного акта.

З технічного паспорта встановлено, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 завершено в 1968 році. Даний будинок складається з коридору площею 4,8кв.м, кладової площею 12,6кв.м, житлової кімнати площею 23,7кв.м, кухні площею 12,8кв.м, веранди площею 6,1кв.м, житлової кімнати площею 14,2кв.м, санвузла площею 6,0кв.м. Загальна площа будинку складає 80,2кв.м, житлова площа 37,9кв.м.

Відповідно до довідки №3119 від 11.07.2025р. житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований.

ОСОБА_4 все належне на день смерті майно заповіла своїй дочці ОСОБА_1 , що встановлено із заповіту від 17.02.2009р., свідоцтва про народження, свідоцтва про розірвання шлюбу.

ОСОБА_4 до дня смерті проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено з свідоцтва про смерть, довідки №1098/01.1-19 від 10.02.2025р.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

В той же час, відсутність реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за первинним забудовником є перешкодою в реєстрації права власності на такий за позивачами та реєстрації прав на земельну ділянку, на якій він розташований.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що за позивачем підлягає визнанню право власності на спірний житловий будинок, який споруджений 1968 року до набуття чинності законодавством, яке передбачало порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, однак щодо нього не зареєстровано право власності за первинним забудовником (спакдодавцем).

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також, згідно частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Спадкова трансмісія це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто - перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Таким чином, позивачка має право спадкування земельних ділянок після смерті своєї матері та вітчима.

За таких підстав, позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті вітчима ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельні ділянки загальною площею 2,3631га, до складу яких входять земельна ділянка площею 0,9562га, земельна ділянка площею 0,8544га, земельна ділянка площею 0,4195га, земельна ділянка площею 0,1330га, які розташовані на території Домашівської сільської ради (на даний час Белзької міської ради Львівської області), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія ЛВ №082810 від 22.11.2004 року, виданого на підставі розпорядження голови Сокальської райдержадміністрації від 10.10.2004 року №523.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельні ділянки загальною площею 1,2522га, до складу яких входять земельна ділянка площею 0,7173га, земельна ділянка площею 0,4018га, земельна ділянка площею 0,1331га, розташовані на території Домашівської сільської ради (на даний час Белзької міської ради Львівської області), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія ЛВ №092875 від 15.11.2004 року, виданого на підставі розпорядження голови Сокальської райдержадміністрації від 10.10.2004 року №523 та право власності на житловий будинок загальною площею 80,2кв.м, житловою площею 37,9кв.м, розташований АДРЕСА_1 та належні до нього господарські і надвірні будівлі.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо рішення не було вручена в день його проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина