ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м.Суми

Справа №591/3904/24

Номер провадження 22-ц/816/789/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі по тексту - АТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути на його користь зі ОСОБА_1 заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка станом на 03 квітня 2024 року становить 74501,39 грн та судові витрати.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 22 липня 2020 року відповідачем подано до банку заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування та відкриття поточного рахунку з використанням платіжного засобу, банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 50000,00 грн та процентну ставку за користування кредитом у розмір 38 % річних, в подальшому кредитний ліміт збільшено до 68000,00 грн та встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 38% річних.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим станом

на 03 квітня 2024 року виникла перед банком заборгованість, яка становить 74501,39 грн, у тому числі 68000 грн заборгованість за основним боргом (кредитом), 5727,80 грн проценти за обслуговування кредиту, 773,53 грн. комісія.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував проведення перевірки за зверненням позивача та її результатів, які свідчать про те, що операції з переказу коштів проведені з використанням інтернет ресурсу «Ощад 24/7» коректно з використанням всіх необхідних реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням паролів, які були відомі лише клієнту та були направленні на номер мобільного телефону.

Наголошує на тому, що перерахування коштів з його рахунків відбулась у результаті розголошення клієнтом персональних даних третім особам щодо реквізитів платіжної картки банку, випущеної на ім`я клієнта, а також пін-коду, а також іншу інформацію, що направлялася банком на його фінансовий номер.

Відповідачем, в установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 липня 2020 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання №619200/160916 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) (а.с. 10-13)

Згідно з висновком рішення про погодження надання (встановлення) кредиту АТ «Ощадбанк» № АА/280720 встановлено кредитний ліміт у розмірі 50000,00 грн, процентна ставка 38,00% річних (а. с. 14).

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 подано до банку заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (а.с. 15-16).

Згідно з висновком рішення про погодження надання (встановлення) кредиту АТ «Ощадбанк» № /221220 встановлено кредитний ліміт у розмірі 68000,00 грн, процентна ставка 38,00% річних (а.с. 17).

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 03 квітня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 74501,39 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 68000 грн, за відсотками - 5727,80 грн та комісії - 773,53 грн (а. с. 30-31).

З наданого аудіо запису та службової записки банку вбачається, що 02 січня 2023 року клієнт зі свого фінансового номеру телефону здійснив вхідний дзвінок до контакт-центру банку. Запит клієнта стосувався платіжних карток у зв`язку з проведенням шахрайських операцій. Оператор контакт-центру виконав блокування усіх карток відповідача причини шахрайства та зафіксував відмову від операцій за 02 січня 2023 року. З повідомленої оператору інформації вбачається, що відповідач отримав пропозицію через мессенджер оформити картку Є-Підтримка з фінансовою допомогою. Ввів номер однієї з карток та пін-код. Після чого з його рахунків, у тому числі кредитного, було проведено транзакції по зняттю коштів (а.с. 102-103).

02 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що 02.01.2022 року близько 14 год 35 хв. невстановлена особа заволоділа його грошовими коштами з банківських карток в сумі 68 000 грн. За вказаною заявою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 та відкрито кримінальне провадження, у якому ОСОБА_1 є потерпілим (а.с. 71).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції з того, що грошові кошти та комісія були списані та використані не відповідачем, а тому позовні вимоги банку про стягнення заборгованості у вказаному розмірі є безпідставними. Оскільки не доведено волевиявлення відповідача на перерахування коштів 02 січня 2023 року у зазначеному розмірі, то проценти як плата за користування цими коштами не підлягають стягненню з відповідача, так як він кредитними коштами не користувався.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, зокрема, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610 ЦК України).

У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Банк має право надавати платіжні послуги відповідно до Закону України «Про платіжні послуги» з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, що регулюють діяльність банків.

Відповідно до пунктів 2-5 частини двадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до положень п. 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емімента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів, які б свідчили про наявність обставин, що безспірно доводили сприяння відповідачем своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, з огляду на наступне.

Встановлено, що по картковому рахунку ОСОБА_1 (платіжна картка № НОМЕР_1 ) відбулося списання грошових коштів:

02 січня 2023 року о 14:34:57 на суму 29000,00 грн (без урахування комісії) шляхом переказу коштів з використанням мобільного додатку « Ощад 24/7» на картковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (картка № НОМЕР_2 );

02 січня 2023 року о 14:35:19 на суму 29000,00 грн (без урахування комісії) шляхом переказу коштів з використанням мобільного додатку « Ощад 24/7» на картковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (картка № НОМЕР_2 );

02 січня 2023 року о 14:36:38 на суму 1550,00 грн (без урахування комісії) шляхом переказу коштів з використанням мобільного додатку « Ощад 24/7» на картковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (картка № НОМЕР_2 ).

Вхід до системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7», операції з переказу коштів, зокрема 02 січня 2023 року, було здійснено коректно, що можливо лише за наявності номеру банківської картки, CVV-коду, терміну дії картки та коду доступу, який направлявся на фінансовий телефон відповідача і був відомий виключно йому.

Вказане доведено банком і не спростовано відповідачем.

Саме на відповідача, як на клієнта, покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, а також обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення відповідної інформації.

Таким чином, оскільки операції з переказу коштів були здійснені через мобільний додаток «Ощад 24/7» з використанням реквізитів платіжної картки, у тому числі PIN-коду, які відомі тільки власнику картки, з використанням номеру телефону відповідача, то АТ «Ощадбанк» не може нести цивільну відповідальність за такі операції. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2024 року у справі №552/1906/23 та від 10 липня 2019 року у справі №522/22780/15-ц.

Крім того, надавши оцінку аудіо-запису розмови відповідача та представника банку, апеляційним судом встановлено, що відповідачем було розголошено третім особам інформацію щодо реквізитів платіжної картки, а також інших кодів доступу, який направлявся банком на його фінансовий номер (а.с. 103)

Таким чином, колегія суддів вважає, що операції зі списання грошових коштів проводилися з використанням інтернет ресурсу і їх було проведено коректно, з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку, а саме: логіну та паролю, одноразових паролів надісланих на фінансовий номер клієнта, номеру картки, PIN коду тощо, які відомі виключно клієнту.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 74501,39 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 68 000 грн, за відсотками - 5727,80 грн та комісії - 773,53 грн.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Отже за встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 74501,39 грн.

За таких обставин, рішення суду на підставі пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 74501,39 грн.

Згідно ч. 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю II групи.

Оскільки позовну заяву та апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то позивачу необхідно компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суду першої інстанції в сумі 3028,00 грн та за апеляційний перегляд справи у розмірі 4542,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2024 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 74501 гривня 39 копійок.

Компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суду першої інстанції в сумі 3028 гривень 00 копійок та за апеляційний перегляд справи у розмірі 4542 гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов