Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/282/25
Провадження № 2-з/374/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року суддя Ржищівського міського суду Київської області Юрченко С.О., перевіривши заяву про забезпечення позову, подану у цивільній справі № 374/282/25 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2025 до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі - АТ КБ "ПРИВАТБАНК") до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Разом з позовною заявою до Ржищівського міського суду Київської області надійшла заява про забезпечення позову у цивільній справі № 374/282/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2025 визначено головуючого суддю Юрченка С.О.

13.08.2025 головуючим у справі суддею Юрченком С.О. з метою виключення у сторін будь-яких сумнівів щодо його об`єктивності та неупередженості заявлено самовідвід щодо розгляду заяви про забезпечення позову у цій справі через наявність обставин, які викликають сумнів у його об`єктивності, оскільки відповідач ОСОБА_1 працює в Ржищівському міському суді Київської області на посаді заступника керівника апарату суду.

За наявності конфлікту інтересів під час судових проваджень у кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських справах, або під час розгляду матеріалів про адміністративні правопорушення способами врегулювання конфлікту інтересів є: розкриття суддею інформації про конфлікт інтересів, відвід і самовідвід, що відображено у рішенні Ради суддів України № 75 від 04.11.2016 року.

Відповідно до норм Закону України «Про запобігання корупції» для правильного застосування суддею заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у конкретному випадку необхідно встановити дві обов`язкові ознаки, які визначають поняття конфлікту інтересів у їх взаємозв`язку: 1) наявність приватного інтересу судді; 2) посадові повноваження судді.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватним інтересом є будь-який майновий чи не майновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, в тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадський, політичних, релігійних чи інших організаціях. Немайновий інтерес, за визначенням закону, є інтересом, пов`язаним з особистими, сімейними, дружніми та іншими позаслужбовими стосунками судді.

В цю групу інтересу входять стосунки судді з близькими особами та членами сім`ї у розумінні норм антикорупційного законодавства, а так само - стосунки із друзями, знайомими, а також спілкування судді у соціальних мережах.

На конфлікт інтересів у діяльності судді впливають відносини судді з колом осіб, визначених нормами антикорупційного та спеціального законодавства. Конфлікт інтересів має місце тоді, коли йдеться про суперечність приватного інтересу суддів з їх посадовими повноваженнями.

Потенційний конфлікт інтересів виникає у сфері службових повноважень судді у зв`язку з наявністю приватного інтересу, який може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій чи бездіяльності під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів створює суперечність між приватним інтересом та службовими чи представницькими повноваженнями судді, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання службових повноважень. Вказані обставини можуть викликати сумнів у неупередженості судді. Жодний факт, яким створюється навіть підозра у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця.

За ст. 54 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Водночас слід розуміти, що зловживання самовідводом не допускається і може потягнути застосування дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. За змістом коментованої статті заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.

Поняття "інші обставини які викликають сумніви у його неупередженості" є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінюваності суддів (далі - Висновок), судова незалежність передбачає повну неупередженість з боку суддів. При розгляді справи між будь-якими сторонами судді повинні бути неупередженими, тобто вільними від будь-яких зв`язків, прихильностей, необ`єктивності, які впливають або можуть створювати враження впливу на спроможність суддів здійснювати судочинство незалежно. У цьому розумінні судова незалежність є розвитком основоположного принципу, згідно з яким «жодна особа не може бути суддею у своїй справі». Значущість цього принципу виходить за межі окремої судової справи та її сторін. Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої справи, але й суспільство в цілому.

Таким чином, суддя не просто насправді повинен бути вільним від будь-яких зв`язків, симпатій, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку, довіру до судової влади може бути підірвано.

В пункті 11 Висновку зазначено, що ця незалежність повинна існувати стосовно як суспільства в цілому, так і сторін будь-якої судової справи, в якій судді повинні винести рішення.

Виходячи з вказаної норми закону, в даному випадку достатньою підставою для самовідводу судді є не доведений факт упередженості чи необ`єктивності судді, а наявність ймовірного припущення, що суддя в силу дії певних чинників не може зберегти безсторонність.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У своїх рішеннях у справах "Білуха проти України", "Салов проти України", "Мироненко і Мартенко проти України", "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності.

За правилом пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що вказані обставини не впливають на розгляд заяви про забезпецення позову у справі, але можуть викликати сумніви в об`єктивності або неупередженості судді, тому, з метою виключення у сторін будь-яких сумнівів в неупередженості судді при розгляді цієї заяви, заяву про самовідвід необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 36-40, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Юрченка Станіслава Олександровича про самовідвід щодо розгляду заяви про забезпечення позову у цивільній справі № 374/282/25 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, задовольнити.

Заяву про забезпечення позову у справі № 374/282/25 передати відповідальному працівнику апарату суду для проведення повторного автоматизованого розподілу справи у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя С.О.Юрченко