Справа № 461/6283/25
Провадження № 2/461/3090/25
УХВАЛА

Іменем України

05.08.2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі головуючого судді Кітова О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Львівської міської ради, в інтересах якої діє Кулик Андрій Ярославович, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунальної власності Львівської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

04 серпня 2025 року Львівська міська рада звернулася до Галицького районного суду м. Львова із позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунальної власності Львівської міської ради, у якому просить витребувати з приватної власності ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради нежитлові приміщення під літ. 29-1 площею 29.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Разом із позовною заявою представник позивача Кулик А.Я. подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення під літ. 29-1 площею 29.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова № 192 від 14.04.1987 (реєстраційний номер: 24196512). В даному житловому будинку знаходиться нежитлове приміщення під літ. 29- 1, загальною площею 29,6 кв.м, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Львівською міською радою даний об`єкт нерухомого майна, загальною площею 29,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , не відчужувався. Проте, при аналізі документів на виконання ухвали Львівської міської ради за № 4035 від 11 листопада 2018 року, щодо списання житлових будинків за адресою: АДРЕСА_1 , з балансового обліку ЛКП «Центральне», було виявлено зареєстроване право приватної власності на нежитлове приміщення під літ. 29-1, загальною площею 29,6 кв.м, яке перебуває у комунальній власності, за гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1404 від 21.06.2018 року. З відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо вищевказаного нежитлового приміщення, загальною площею 29,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з`ясовано, що дане приміщення зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, на нерухоме майно від 18.09.2015 за № НОМЕР_1 . Надалі, при дослідженні реєстраційної справи, з`ясовано, зокрема, реєстраційне посвідчення (дублікат) від 29.11.1994, в якому зазначено, що Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що нежитлове приміщення під літ. «29-1», розташоване в по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації №1828 від 12.08.1994. Однак, листом №4-36-48217 від 05.09.2024, Шевченківська районна адміністрація повідомила, що вищевказане розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12.08.1994 за № 1828 не існує. Окрім цього з інформації, наявної з акту ЛКП «Центральне» від 03.08.2015, з`ясовано, що приміщення в будинку АДРЕСА_1 , підліт. «291», загальною площею 29,6 кв.м, використовує під господарські потреби ОСОБА_2 . Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що державна реєстрація права приватної власності об`єкта нерухомого майна, загальною площею 29,6 кв.м, що знаходиться за даною адресою АДРЕСА_1 , відбулась із порушенням законодавства та прав територіальної громади, без належних правових підстав виникнення права приватної власності. Львівська міська рада має реальні підстави побоюватись, що відповідач може розпорядитися даною будівлею, що в нього знаходиться на праві власності та відчужити його на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить, або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. Звертає увагу суду, що відсутність заходів забезпечення позову у категорії справ, виконання судових рішень у яких передбачає необхідність наявності даних про «власника» майна - відповідача у реєстрі речових прав на нерухоме майно створює умови унеможливлення виконання судового рішення.

За змістом положень ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 ч.. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 913/257/18).

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спор судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заході щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20.

За таких обставин, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, в першу чергу, повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кюблер проти Німеччини» (заява №32715/06).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20, від 10.12.2019 у справі № 910/18739/16 та ін.).

При цьому, заявлені позивачем вимоги є вимогами майнового характеру.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) вказано, що:

«під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору; подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №917/273/20, від 16 лютого 2021 року у справі №910/16866/20, від 09 червня 2021 року у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20); при цьому такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним».

Накладення арешту на нерухоме майно відповідача, не може призвести до невиправданого обмеження його майнових прав, оскільки арештоване майно фактично залишиться у володінні власника, а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним. Вказане дійсно може слугувати додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Отже, за встановлених обставин, застосування заходу забезпечення позову є безпосередньо пов`язаним з предметом позову.

Також суд зауважує, що зважаючи на подання позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (висновок, викладений Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у cправі №905/448/22).

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Оцінюючи наведені позивачем обставини, в обґрунтування заяви про забезпечення позову та надані докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Крім того, суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні. Встановлено наявність зареєстрованого місця знаходження позивача, крім цього, у суду не виникає сумніву щодо достатності майна позивача для відшкодування можливих збитків відповідача, що можуть бути спричинені забезпеченням у випадку відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву Львівської міської ради, в інтересах якої діє Кулик Андрій Ярославович, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунальної власності Львівської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволити.

Заборонити ОСОБА_1 , а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення під літ. 29-1 площею 29.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Стягувач: Львівська міська рада, пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008, .

Боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також державному (приватному) виконавцю для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя Олександр КІТОВ