Справа № 372/309/25
Провадження № 2-737/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Денисенко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Обухівського районного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою про визначення місця проживання дитини, зазначивши, що з 2006 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дочку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_4 . Подружнє життя між ними не склалося. 23 червня 2023 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області. Після розірвання шлюбу, їхні діти проживають з нею. Відповідач проживає окремо з травня 2022 року, в іншій країні, за невідомою адресою. Після розірвання шлюбу відповідач жодного разу дітей не бачив.

ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні дітей на приймає, крім формальної виплати аліментів у розмірі 2000 тис. грн. на дитину. На неодноразові прохання надати дозволи для виїзду дітей за кордон не відповідає.

Тому позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дочок разом з нею, так як діти зареєстровані за адресою за якою зареєстрована вона та перебувають на її утриманні.

17.01.2025 ухвалою Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

18.03.2025 протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

19.06.2025 ухвалою Обухівського районного суду Київської області залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Обухівського району Київської області.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Також просить суд долучити до матеріалів справи лист Органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про поважність неявки суду не повідомили, хоч про дату, час, та місце розгляду справи, були повідомлений належним чином.

Представник органу опіки та піклування ВК Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про поважність неявки суду не повідомив, хоч про дату, час, та місце розгляду справи, був повідомлений належним чином.

За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають спільних дочок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23 червня 2023 року рішенням Обухівського районного суду Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.6).

Після розірвання шлюбу, діти проживають з позивачкою, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. (а.с. 12-14).

Відповідач проживає окремо з травня 2022 року, в іншій країні, яка, позивачу не відома. Після розірвання шлюбу відповідач жодного разу дітей не бачив. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, крім формальної виплати аліментів у розмірі 2000 тис. грн. на дитину. На неодноразові прохання позивача надати дозвіл на виїзд дітей закордон ОСОБА_2 не відповідає.

Тож, позивачка просить суд визначити місце проживання малолітніх дочок разом з нею їх матір`ю - ОСОБА_1 , так як діти зареєстровані та проживають за адресою реєстрації позивачки, а саме: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа ВК Обухівської міської ради Київської області від 16 липня 2025 року про надання інформації зазначено, що діти зареєстровані та постійно проживають разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Місце перебування чи проживання батька дітей - ОСОБА_2 - невідоме. Зустрічної позовної заяви щодо визначення місця проживання дітей з батьком до ВК Обухівської міської ради Київської області не надходило, що свідчить про відсутність спору щодо визначення місця проживання дітей. Щодо надання висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю ОСОБА_1 - відмовлено, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Враховуючи, що батьки не можуть досягти згоди щодо визначення місця проживання дітей, а також те що його місце проживання не визначено жодним іншим документом, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, діти проживають з матір`ю на території України та зареєстровані за місцем реєстрації матері.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що на теперішній час малолітні діти: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешкають з матір`ю, яка забезпечує розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним.

З огляду на вищенаведені судом докази, які надали суду сторони на підтвердження позовних вимог, щодо визначення місця проживання дітей, керуючись принципом рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, при цьому враховуючи інтереси дітей, а також те, хто з батьків виявляє більшу увагу і турботу про них, їх вік, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини, суд приходить до переконання, що необхідно визначити місце проживання дітей з матір`ю.

При цьому суд зазначає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дітей.

Суд не вбачає підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки сторони проживають в різних країнах, між сторонами наявний спір щодо матеріального забезпечення дітей, а від так, суд приходить до висновку, що позивач має право на визначення місця проживання дитини.

Тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок, який підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 133, 141, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини, дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по місцю проживання матері.

Визначити місце проживання дитини, дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по місцю проживання матері.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Б. Тиханський