Справа № 390/1988/25
Провадження № 2-з/390/19/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2025 р. Суддя Кропивницького районного суду Кіровоградської області Квітка О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

встановив:

05.08.2025 до Кропивницького районного суду Кіровоградської області надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 06.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Разом з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження транспортного засобу Renault Duster, 1,6 5МТ Life (115hp) 4х2 (K1 2 MIM 6SS), 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаціний номер (VIN) НОМЕР_2 , до завершення розгляду цивільної справи та набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заяви зазначено, що предметом позову є, зокрема, в порядку поділу спільного сумісного майна, визнання права власності на частину майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, придбане ними за час шлюбу, а саме 20 жовтня 2020 року автомобіль Renault Duster, право власності на який оформлено на відповідача по справі. Відповідач може відчужити належне йому майно, щоб уникнути реального виконання судового рішення, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів за захистом і поновленням яких позивач звернулася до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

На цьому ж наголосив і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 761/39601/19.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, судом встановлено, що з 21 липня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та 20 жовтня 2020 року відповідач по справі ОСОБА_2 придбав транспортний засіб Renault Duster,6 5МТ Life (115hp) 4х2 (K12 MIM 6SS), 2020 року випуску.

На підтвердження доводів, викладених в заяві, позивачем надано свідоцтво про шлюб, копію договору № 256/403168 купівлі-продажу, додаток № 1 до нього, видаткову накладну та висновок експерта про вартість транспортного засобу.

Разом з цим, доказів щодо належності відповідачу по справі - ОСОБА_2 рухомого майна: транспортного засобу Renault Duster, 1,6 5МТ Life (115hp) 4х2 (K12 MIM 6SS), 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаціний номер (VIN) НОМЕР_2 , позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Проаналізувавши заяву про забезпечення позову судом встановлено, що звертаючись до суду з заявою про застосування заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль, який на праві власності належить ОСОБА_2 , позивач не навела правових підстав забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, не надала докази на підтвердження необхідності забезпечення позову саме у такий спосіб, а застосування такого виду забезпечення позову може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності. Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника та передачі на зберігання іншим особам. З огляду на викладене, суд, враховуючи відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та баланс інтересів сторін, приходить до висновку, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на автомобіль, в цьому випадку не є співмірним заявленим позовним вимогам, невиправданим і таким, який обмежує права відповідача на мирне користування майном. Крім того, заяву не обґрунтовано належними та достатніми матеріалами. Зокрема, заява не містить достатнього обґрунтування та доказів, які свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. До заяви про забезпечення позову не долучено будь-яких матеріалів, які можуть прямо чи опосередковано підтвердити викладені у заяві обставини та припущення та підтвердити, що на цей час транспортний засіб належить саме відповідачу ОСОБА_2 ..

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О.Квітка