Провадження №2-з/447/12/25
Справа №447/1542/25
У Х В А Л А

щодо забезпечення позову

11.08.2025 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Малик О.Є.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

17.07.2025 позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд забезпечити позов шляхом: накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у Приватного акціонерного товариства «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» в сумі 347 505, 00 грн., сплачені за Попереднім Договором, укладеним 28 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-інвест», посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №6979; заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь-які дії та правочини, спрямовані на відчуження та/або передачу майнових прав, або передачу (відступлення) прав та обов?язків третім особам на об?єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, на плані поверху АДРЕСА_1 , які були придбані на підставі Попереднього Договору, укладеного 28 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-інвест», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №6979.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом спору у даній справі є квартира АДРЕСА_2 , право на яку у відповідача виникло згідно Попереднього Договору, укладеного 28 жовтня 2020 року з Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-інвест». На виконання ухвали суду ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» надало інформацію про те, що основний договір щодо об?єкта нерухомого майна, а саме: квартири, на плані поверху АДРЕСА_1 , не укладався. Отже, між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя: стягнення з відповідача на користь позивача 347 505, 00 грн. компенсації грошових коштів, сплачених за Попереднім Договором, укладеним 28 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-інвест», посвідченим приватним нотаріусом Львівського МНО, зареєстрований у реєстрі за №6979 (ціна позову). Позивач вказує, що відповідач заперечує її право на квартиру, що підтверджується відзивом на позовну заяву. Поряд із цим, відповідач не позбавлений можливості вчинити правочини щодо передачі майнових прав на квартиру третім особам.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Водночас, частинами 3 і 4 статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням . У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

У зв`язку із тим, що підготовче судове засідання у справі не відбулося 08.07.2025 та було відкладено на 08.09.2025, враховуючи, що заява про забезпечення позову надійшла у провадження суду о 16:06 год. 17.07.2025, що унеможливлювало здійснення виклик учасників справи на 18.07.2025, 19.07.2025 та 20.07.2025 є вихідними днями, а головуючий суддя з 21.07.2025 по 10.08.2025 перебував у щорічній відпустці, розгляд заяви про забезпечення позову призначено на 11.08.2025 та здійснено виклик сторін у судове засідання для надання пояснень.

11.08.2025 засобами системи «Електронний Суд» представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Прудникова Н.Г. подала до суду заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких просила відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі №447/1542/25. В обґрунтування позиції покликалася на те, що відповідач ОСОБА_2 не погоджується з доводами та вимогами заяви про забезпечення позову, вважає заявлені способи забезпечення позову безпідставними та такими, що не є необхідними для забезпечення виконання позовних вимог позивачки у разі задоволення позову. Первісними вимогами позивача у редакції позову від 19.05.2025 було визнання сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_2 та здійснення поділу майна, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири. При цьому, разом із заявою про забезпечення позову 17.07.2025 позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій вона просить прийняти нові позовні вимоги, а саме: у порядку поділу майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 на її користь 347 505, 00 грн. компенсації грошових коштів, які були сплачені за Попереднім договором від 28.10.2020. Із змісту заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позовних вимог, викладених у заяві про зміну предмета позову від 17.07.2025. На зазначене вказує зміст 5-ого абзацу заяви про забезпечення позову. Однак, поки судом не вирішено питання про задоволення заяви позивачки про зміну предмета позову, прийняття її до розгляду. Відтак, ОСОБА_2 вважає заяву про забезпечення позову передчасною. Крім того, одним із заходів забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» у сумі 347 505, 00 грн., сплачені за Попереднім Договором, укладеним 28.10.2020 між відповідачем та ПрАТ. Тобто, позивач просить накласти арешт на кошти, які належать юридичній особі ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест». ПрАТ не є учасником цієї справи ні в якості відповідача, ні в якості третьої особи. У чому полягає необхідність застосування такого заходу забезпечення позову позивачем не обґрунтовано. Яким чином накладення арешту на грошові кошти, які належать ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест», забезпечить реальне виконання позовних вимог позивачки (в зміненій редакції) про стягнення коштів з відповідача не доведено. Після укладення попереднього договору та передачі коштів відповідачем на користь ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» такі грошові кошти перейшли у власність ПрАТ. Заявлений захід забезпечення позову, на переконання відповідача, окрім своєї безпідставності та необґрунтованості, є таким, що призведе до безпідставного порушення прав та інтересів ПрАТ, яке не являється учасником справи, не може надати свої заперечення щодо накладення арешту на свої рахунки. Щодо іншого заходу забезпечення позову, представник відповідача вказує, що між відповідачем та ПрАТ було укладено попередній договір (договір про наміри). Відповідач не укладав договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Попередній договір не є договором на підставі якого виникає право власності на майнові права або на конкретний об`єкт нерухомості. Відтак, у відповідача відсутні майнові права на Квартиру. Застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу на вчинення будь-яких дій та правочинів, спрямованих на відчуження та/або передачу майнових прав, за відсутності у нього таких майнових прав є неможливим. Більше того, позивач просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу на передачу (відступлення) прав та обов`язків третім особам на об`єкт нерухомого майна. Проте, ввідповідач не є власником квартири (не набув права власності на Квартиру). Застосування такого заходу забезпечення позову за умови, що відповідач не є власником квартири, а, отже, не має права розпоряджатись та користуватись квартирою є безпідставним.

Крім цього, у запереченнях представник відповідача просила проводити розгляд клопотання про забезпечення позову за відсутності відповідача та його представника.

Позивач у судове засідання не з`явилася.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, беручи до уваги матеріали цивільної справи, суд приходить наступних висновків.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Суд наголошує на тому, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та не вирішуються матеріально-правові вимоги позивача по суті позову. Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається саме на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивачем не зазначено про те, що у позивача є достатні підстави вважати, що виконання рішення суду у даній справі може бути ускладненим, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин до заяви про забезпечення позову не долучено.

Вказане обґрунтування у заяві про забезпечення позову про те, що відповідач заперечує право на квартиру та те, що відповідач не позбавлений можливості вчинити правочини щодо передачі майнових прав на квартиру третім особам, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, а належного обґрунтування підстав, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивачем не наведено.

Більше того, заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №543/730/14-ц (провадження №14-149цс18) та від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

28.10.2020 між ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест» та відповідачем ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу щодо об`єкта нерухомого майна, про який вказано у додатку №1 цього Договору на умовах встановлених цим попереднім договором, у тому числі й додатком №2 до цього Договору.

Відповідно до пункту 1.1. цього договору, сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (надалі Основний договір) квартири за адресою: АДРЕСА_2 , квартира на плані поверху №20, однокімнатна, загальною площею 40,52 кв.м, житловою площею 14,53 кв.м.

Згідно з п. 3.3 попереднього договору, право власності на об`єкт нерухомого майна виникає у сторони-2, тобто ОСОБА_2 , з моменту укладення основного договору та реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сутність попереднього договору полягає у виконанні таких функцій: спонукання до укладення в майбутньому основного договору шляхом встановлення відповідного обов`язку; фіксація умов основного договору.

Отже, попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання, а саме укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.

Одним із завдань попереднього договору є те, що він повинен забезпечити відносини між сторонами до укладення основного договору, гарантувати реальну можливість через певний час набути відповідні права на тих самих умовах, які існували в момент укладення попереднього договору, навіть у тому разі, коли одна із сторін втратить інтерес до цих правовідносин.

У цій справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у яком просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_2 ; провести поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

У той же час, між призначеними судовими засіданнями, 17.07.2025 позивач подала заяву про зміну предмету позову, у якій просить у порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача компенсацію грошових коштів, сплачених за попереднім договором, укладеним 28.10.2020 між ОСОБА_2 та ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест», посвідченим приватним нотаріусом Львівського МНО, зареєстрованим у реєстрі за №6979.

Підготовче судове засідання у справі призначено на 08.09.2025, де і буде вирішуватися вказана заява.

Між тим, відповідно до умов вказаного попереднього договору майновими правами на об`єкт нерухомості володіє ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест», а сторони лише погодили укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири в строк та на умовах, визначених цим договором.

Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16, а також постанові Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №759/24141/19.

Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Водночас ч. 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині 2 статті 331 ЦК України чітко вказано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З огляду на наведене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки перший вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест», на які й здійснюється будівництво предмету попереднього договору від 28.10.2020, впливає на права та інтереси зазначеної юридичної особи, яка не є учасником даної справи, більше того, позивачем не обґрунтовано необхідність забезпечення позову саме таким видом, а також недоведено, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Крім цього, другий вид забезпечення позову, а саме заборона відповідачу вчиняти будь-які дії та правочини, спрямовані на відчуження та/або передачу майнових прав, або передачу (відступлення) прав та обов?язків третім особам на об?єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, на плані поверху 20, загальною площею 40,52 кв.м., адреса будинку АДРЕСА_2 , які були придбані на підставі Попереднього Договору, укладеного 28 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-інвест», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №6979, не є належним, оскільки відповідно до умов попереднього договору покупець набуває право власності на майнові права з моменту укладення основного договору та реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а вказані події не відбулися, відтак відповідач позбавлений можливості вчиняти будь-які дії відносно предмету попереднього договору, окрім як укладення із Стороною-1 цього договору, а саме ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» основного договору, відповідно до умов передбачених попереднім договором від 28.10.2020 та додатків №1 та №2 до такого.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 258, 260 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала, що постановлена судом у судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складено 11.08.2025.

Суддя Головатий А.П.