печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/про забезпечення позову/

05 серпня 2025 року

Суддя Печерського районного суду м. Києва Єрмічова В. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Тарасенко Ігор Миколайович, Комунальне підприємство "Реєстраційне бюро", про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору дарування,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Тарасенко Ігор Миколайович, Комунальне підприємство "Реєстраційне бюро", про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору дарування.

18.07.2025 позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на критий паркінг площею 398 кв. м з терасою площею 180 кв. м за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна: 000, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :82:294:0035.

Заява обґрунтована тим, що позивач звернулася до суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору дарування. Проте у позивача є побоювання, що відповідачі можуть вжити заходів для відчуження належного їм майна з метою утруднення (унеможливлення) виконання рішення суду, оскільки відповідачі мають можливість розпорядитись своїм майном у будь-який час на власний розсуд. У зв`язку з наведеним, позивач звернулася до суду з указаною заявою.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, дану цивільну справу, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові від 17.10.2018 у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Указана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Cпівмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункти 3-4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому, згідно з частинами 1, 2 ст. 151 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Установлено, що між сторонами виник спір з підстав визнання недійсним договору дарування на критий паркінг площею 398 кв. м з терасою площею 180 кв. м за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна: 000, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :82:294:0035, та скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

Група нежитлових (вбудованих) приміщень, що знаходяться в будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 з розміром частки -1/4, ОСОБА_4 з розміром частки -1/4 та ОСОБА_2 з розміром частки -1/2. Остання без згоди співвласників виділила частину nлoщi у вигляді паркінгу з терасою в самостійний об`єкт нерухомого майна.

21.04.2021 ОСОБА_2 вчинено дії з подальшого відчуження паркінгу з терасою, а саме подаровано його своєму сину ОСОБА_3 .

Заявник вважає, що ОСОБА_2 вчинила правочин на шкоду позивачеві.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У постановах Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 909/835/18 та від 19.05.2022 у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21) зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

З урахуванням положень статей 317, 329 ЦК України та указаних висновків Верховного Суду, відповідачі, як власники вище вказаної нерухомості, мають усі повноваження щодо розпорядження цим майном в будь-який час на свій розсуд.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, враховуючи підстави та предмет позову, який стосується визнання правочину (договору дарування) недійсним, суд дійшов висновку про те, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на критий паркінг, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

За таких підстав, заява про забезпечення позову щодо накладення арешту на критий паркінг є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Згідно з ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення відповідно до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

У порядку забезпечення позову накласти арешт на критий паркінг площею 398 кв. м з терасою площею 180 кв. м за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна: 000, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :82:294:0035.

Дані про позивача (стягувача):

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Дані про відповідачів (боржників):

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Суддя В. В. Єрмічова