Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6169/23 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В. М.
Категорія 57 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т. М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 296/6169/13 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист цивільних прав та інтересів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 3 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Шкирі В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 170000 грн, заподіяну відповідачем під час розгляду Корольовським та Богунським районними судами м. Житомира її позовних заяв у цивільних справах №296/5583/21, №296/1693/20, №296/262/22.

Зазначала, що представником Виконавчого комітету Житомирської міської ради під час розгляду вищевказаних справ допущено 17 порушень законодавства щодо оформлення і видачі довіреності на представництво в суді.

ОСОБА_1 вказує, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення її прав та інтересів, а також спричинили моральну шкоду, яка полягала у душевних переживаннях, погіршенні стану здоров`я, порушенні звичайного способу життя. Просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 3 квітня 2025 року закрито провадження в цивільній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що подана у даній справі позовна заява не підлягає розгляду, як в порядку цивільного судочинства так і взагалі судами.

Вважає, що суд безпідставно позбавив її можливості захистити свої права у судовому порядку та відмовився вирішити спір по суті, закривши провадження у справі, адже вона з метою захисту своїх порушених цивільних прав та інтересів звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи та вимоги позовної заяви. Так, у висновку судового рішення вказано про об`єднання позовних заяв з різними вимогами, що є порушенням норм процесуального законодавства.

Позивачка зауважує, що судом була змінена суть її позовної заяви, крім того, вимоги, які зазначені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають вимогам, заявленим нею у позові, що є також істотним порушенням цивільного процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визнати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, провадження № 14-567цс18; постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільної ).

Приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, провадження № 14-477цс19; від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18, провадження № 11-36апп1; від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19, провадження № 14-39цс20).

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц та від 20 листопада 2019 року у справі № 591/5619/17.

Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Зазначені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17, провадження №14-87цс20.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила відшкодувати моральну шкоду, завдану відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який незаконно видав довіреності на представництво інтересів органів територіальної громади в суді. Проте, нормами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту, як звернення із позовною заявою з вищевказаними вимогами. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження по справі.

Незгода позивачки із процесуальними діями відповідача під час розгляду цивільних справ не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу.

Таким чином, відсутність спору виключає можливість звернення до суду, адже відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Наведене вище узгоджується з висновками викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі №296/12456/23 (провадження №61-2165сво24).

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що нормами законодавства не передбачено такого способу захисту, як звернення з позовною заявою з вимогою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неналежного оформлення довіреності.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 3 квітня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: