Справа № 541/1668/25
Номер провадження 2/541/923/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 серпня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

представника відповідачки Тимохіної Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15 вересня 2020 року відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 15 вересня 2020 року, положеннями якої визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала у мобільному додатку примірники вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови.

На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 45 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

AT «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 08 січня 2025 року її заборгованість перед банком становить 57 655,57 грн, яка складається з 57 655,57 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), 0,00 грн - заборгованість за пенею, 0,00 грн - заборгованість за відсотками.

Оскільки на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 15 вересня 2020 року в розмірі 57 655,57 грн станом на 08 січня 2025 року та судовий збір в розмірі 3 028 грн.

03 червня 2025 року відповідачка направила відзив, в якому просила розстрочити виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості в розмірі 57 655,57 грн, судового збору в розмірі 3 028, 00 грн на 24 місяці, оскільки не має змоги сплати всю суму відразу (а.с. 64-91).

09 червня 2025 року позивач направив відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачка у відзиві не заперечує проти наявності заборгованості, лише просить відстрочити виконання рішення на 2 роки, однак розстрочка, відстрочка виконання рішення суду не може перевішувати одного року з дня ухвалення рішення суду. 05 серпня 2024 року, 03 квітня 2025 року банком направлено лист з пропозицією укласти угоду про реструктуризацію заборгованості, відповідь від відповідачки на адресу банку не надійшла, тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 96-97).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою зареєстрованого місця проживання.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що відповідачка борг визнає, але просила розстрочити сплату боргу на 36 місяців через скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 .

Заслухавши представника відповідачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

15 вересня 2020 року між сторонами по справі укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 13 500 грн, який 22 травня 2023 року збільшено до 45 000 грн, на кредитний рахунок НОМЕР_2 , карта № НОМЕР_3 , що підтверджується анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг, формою підтвердження електронного документу, запевненням клієнта до договору про надання банківських послуг (а.с. 10-23).

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 08 січня 2025 року за відповідачкою по укладеному з АТ «Універсал Банк» договору про надання банківських послуг «Monobank» від 15 вересня 2020 року наявна заборгованість на загальну суму 57 655,57 грн, яка складається з 57 655,57 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), 0,00 грн - заборгованість за пенею, 0,00 грн - заборгованість за порушення грошового зобов`язання (а.с. 27-30).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідачки суму тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 57 655,57грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Щодо клопотання представникавідповідачки про розстрочення виконання рішення суду на 36 місяців суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Розстрочка виконання рішення суду - це розподіл виконання рішення на частини, що підлягають виконанню протягом певного періоду часу або через певні періоди часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди, зокрема, полягає в розподілі належних до сплати сум платежу на певні частини із встановленням конкретного строку для виконання кожної з визначених частин рішення. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення суд виходить з міркувань доцільності та об`єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для розстрочки виконання рішення суд не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, розстрочка має бути компромісом між заінтересованими сторонами.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, як би національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Крім того, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови ( ч. 5 ст. 435 ЦПК України).

Суд роз`яснює відповідачці право звернення до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області про розстрочку виконання рішення суду після його ухвалення.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19) заборгованість за договором про надання банківських послуг від 15 вересня 2020 року станом на 08 січня 2025 року в розмірі 57 655,57 (п`ятдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн 57 коп. та судові витрати в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 13 серпня 2025 року.

Суддя: О. М. Вірченко