Справа № 182/2804/22
Провадження № 2/0182/1452/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.07.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і визнання права власності -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і визнання права власності.

В обгрунтування заявлених вимог позивачка за первісним позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_3 , який проживав у будинку АДРЕСА_1 . У житловому будинку з надвірними будівлями, за місцем його проживання, він був зареєстрований зі своєю дружиною ОСОБА_4 , з якою вони були у шлюбі з 09.01.1949 року. Вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлядми, в якому вони були зареєстровані і мешкали, належав померлому ОСОБА_3 на підставі «Договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою» від 30.10.1953 року (реєстр.№ 2-1117), який зареєстрований у встановленому законом порядку у Нікопольському інвентарбюро у грудні 1953 року № 2556 (житловий будинок «А», загальною площею 50,5 кв.м, жилою площею 26,1 кв.м; з надвірними будівлями (сарай »Б», вбиральня «В»; паркани № 1-3, № 4 водопровід, І замощення) - зареєстровано за померлим в КП «Нікопольське МБТІ» до цього часу. Даний будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0607 га, яка належить померлому ОСОБА_3 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого померлому на підставі рішення Нікопольської міської Ради народних депутатів № 830 від 24.12.1997 року. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями після його смерті були наступні особи: дружина ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, будучи зареєстрованою з померлим за місцем проживання з останнім (відповідно до ст.549 ЦК УССР); його донька - відповідачка по справі ОСОБА_5 ; та батько позивачки - ОСОБА_6 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її бабуся і дружина померлого - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що фактично, на її думку, свідчить про те, що після смерті бабусі ОСОБА_4 спадкоємцями є її донька - відповідачка по справі ОСОБА_5 , та, безпосередньо, позивачка по справі. Як на підставу задоволення своїх позовних вимог, зазначає, що на день смерті своєї бабусі вона мешкала з нею однією родиною, оскільки бабуся була особою похилого віку, хворіла і її треба було доглядати, залишати її одну було неможливо. Вона жила з бабусею у спірному будинку, спочатку при житті дідуся, а потім після його смерті з 2015 року, з дозволу покійного батька і його рідної сестри ОСОБА_5 та по бажанню бабусі. Відповідачка як донька постійно приходила і теж наглядала за бабусею, коли вона була на роботі (або тимчасово відсутня). Після смерті спадкодавця вона та відповідачка по справі звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини ще до спливу 6 місяців, але саме тоді їм було повідомлено, що подання вищевказаної заяви є зарано і краще прийти пізніше. Однак, коли вони звернулись до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, то їй було повідомлено про неприйняття документів, з посиланням на карантин, та рекомендовано направити відповідні заяви по пошті. Через деякий вона разом з відповідачкою звернулись до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. та подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Однак, приватний нотаріус повідомив їм про пропущений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендував для його поновлення звернутись до суду. Тому, на підставі викладеного, позивачка за первісним позовом просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт її сумісного проживання з 2015 року до дня смерті спадкодавиці ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент відкриття спадщини, тобто, на день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_3 . А також визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (житловий будинок «А», загальною площею 50,5 кв.м, жилою площею 26,1 кв.м; з надвірними будівлями (сарай «Б», вбиральня »В»; паркани № 1-3, № 4 водопровід, І замощення), який належить померлому ОСОБА_3 , на підставі «Договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою» від 30.10.1953 року (реєстр.№ 2-1117), зареєстрованого у встановленому законом порядку у Нікопольському інвентарбюро у грудні 1953 року № 2556, - у порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (спадкова трансмісія), і на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0607 га, яка належить померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (серії ДП), виданого померлому на підставі рішення Нікопольської міської Ради народних депутатів № 830 від 24.12.1997 року, з призначенням землі, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4649 від 09.01.1998 року, - у порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (спадкова трансмісія).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.62-63), про що було повідомлено сторони.

08 грудня 2022 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності (а.с.95-99). В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який до дня своєї смерті спільно проживав зі своєю дружиною ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що вищевказану спадщину фактично прийняла тільки дружина померлого ОСОБА_4 , однак, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка не отримувала. Діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не звертались. Як на підставу звернення до суду з зустрічним позовом, представник позивача ОСОБА_7 зазначає, що після смерті батька позивачки ОСОБА_3 , її мати ОСОБА_4 , яка була особою похилого віку, сама потребувала допомоги і цю допомогу їй надавала її донька ОСОБА_2 , яка доглядала свою матір до 2012 року. Після смерті свого чоловіка, позивачка прийняла для себе рішення про спільне проживання з матір`ю, якій допомагала в лікуванні, догляду, по домогосподарству тощо. Окрім цього, позивачка перебувала на офіційному обліку в управлінні соціальної політики Нікопольської міської ради як утриманець ОСОБА_4 , натомість, відповідачка за зустрічним позовом весь час проживала в м.Дніпро, де живе й зараз. За час життя ОСОБА_4 відповідачка за зустрічним позовом приїздила навідувала свою бабусю лише декілька раз на рік. Крім того, за час свого життя ОСОБА_4 розпорядилась своїм майном та склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала позивачці по справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Після смерті матері позивачка звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенка С.О. з заявою про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини. Однак, ОСОБА_2 постійно проживала зі спадкодавцем та вважається такою, що спадщину прийняла фактично. Тому, змушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким встановити факт сумісного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_2 з 2012 року і до дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 , тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 . А також просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 50,6 кв.м, жилою площею 26 кв.м; сараю (літ.Б); вбиральні (літ.В); сараю (літ.Г); № 1-4, І, споруджень, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім цього, просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0607, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровим номером :03:114:0035, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім цього, 09 грудня 2022 року на адресу суду від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, позивачка за первісним позовом зазначила, що після смерті її дідуся ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батько ОСОБА_6 привів до порядку садибу батьків, обрізав дерева, перекопав город, навів порядок у господарських будівлях, забрав частину металевого та столярного інструменту та перевіз на дачу, наводив порядок у житловому будинку, перебрав батькові речі, восени робив профілактику системи опалювання, перекривав воду. В зимку він робив всі чоловічі роботи по садибі та дому, бабуся надіялась тільки на нього. З березня 2012 року позивачка з батьком зробили самі ремонт у житловому будинку. Батько позивачки купив у будинок меблі, побутову техніку. Батько позивачки матеріально допомагав своїй матері і відповідачці. Зазначена інформація частково відповідає дійсності. Однак, ОСОБА_6 на той час був після інфаркту і в нього був артроз (сильно боліла нога), тому відповідачка зі своєю матір`ю ОСОБА_4 по господарству справлялись, практично, самостійно. Ремонт в будинку робився за кошти матері (її особисті заощадження). Батько позивачки, дійсно, купив у будинок диван і холодильник, але не за свої кошти, а на збереження, які були у матері, а котел і колонку батьки відповідачки купували самі, ще за життя її батька. Матеріальної допомоги ні мати, ні сама відповідачка не потребували, так як мати відповідачки після смерті свого чоловіка перейшла на його пенсію, а її чоловік за життя отримував достойну пенсію, скільки працював на ТОВ ПТЗ, був учасником бойових дій, ветераном праці і сама відповідачка мала достатню пенсію і ще підробляла, що було достатнім для їх спільного проживання. Тому, з огляду на зазначені норми права, керуючись ст.ст.175, 177, 191 Цивільно - процесуального кодексу України, представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 пред`явлені позовні вимоги до її довірительки не визнає та просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності відмовити в повному обсязі (а.с.147-149).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_8 викладені в позовній заяві обставини підтримав та на задоволенні позову наполягав. Що стосується пред`явлених позовних вимог за зустрічним позовом, то вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 за первісним позовом пред`явлені до неї позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити. Що стосується зустрічного позову, то заявлені вимоги підтримує і на задоволенні позову наполягає, посилаючись, як на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, так і обставини, викладені у відзиві на позовну заяву щодо безпідставності пред`явлення до неї позовних вимог. Крім цього, доповнила, що позивачка по справі за первісним позовом вважає, що все майно, яке залишилось, вона повинна успадкувати одноособово. При цьому, будь-якої допомоги від неї не отримує. За той час, коли її мати хворіла, вона постійно була поряд з нею та доглядала її, а позивачка як онука будь-якої допомоги бабусі не надавала. Крім цього, позивачка до позовної заяви долучила акти та довідки, які не відповідають дійсності, оскільки свідки, які зазначенні в акті, є її друзями, а відбиток печаток в акті був здійснений невісткою квартальної, якій квартальна залишила печатку, бо виїхала за межі міста Нікополя.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 позивачці за первісним позовом доводяться дідусем та бабусею, а позивачці за зустрічним позовом - батьками (а.с.14, 103). Як вбачається з актових записів, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, а його дружина ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12-13). З поданих документів також вбачається, що після смерті ОСОБА_6 спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_4 , будучи зареєстрованою за однією адресою на час смерті спадкодавця, проте, свідоцтво про право на спадщину не отримала. Позивачка за первісним позовом зазначає, що на день смерті ОСОБА_4 вона спільно з нею проживала, утримувала її та забезпечувала усім необхідним, а тому, скориставшись своїми правами, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск визначеного законом строку для прийняття спадщини (а.с.9), що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім цього, суд вважає зазначити про те, що захист порушеного права має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який здатний відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Як вбачається з викладених вимог, позивачка за первісним позовом зазначає, що з 2015 року вона спільно проживала разом із спадкодавцем, що фактично, на її думку, свідчить про те, що вона має права на спадкове майно, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок в цілому та на земельну ділянку. Проте, беззаперечних доказів та фактів (довідок та актів), які б свідчили про те, що позивачка на час смерті спадкодавиці проживала спільно з нею, суду надано не було. Як не було й подано до суду відповідного клопотання про допит свідків, які б даний факт підтвердили б або спростували. При цьому, суд вважає зазначити, що докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а сторона, яка звернулась до суду з даним позовом, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Попри це, належними та допустимими доказами даний факт стороною позивача не підтверджено та не доведено, що фактично дає суду підстави для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

Що стосується зустрічного позову, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 позивачці за зустрічним позовом доводяться батьками (а.с.103). Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, зі спадкової справи, яка була заведена до майна померлого, 08 липня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романенка С.О. з заявою про прийняття спадщини, однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посилання на обставини щодо пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини (а.с.100), що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. При цьому, позивачка по справі за зустрічним позовом посилається на те, що спадщину прийняла фактично, оскільки з 2012 року доглядала свою матір ОСОБА_6 , надавала їй постійну допомогу в побуті, лікуванні, допомагала по гігієні, вела спільне господарство, обробляла город, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, сплачували разом комунальні послуги, закупали продукти харчування тощо. Крім цього, як на підставу заявлених вимог, позивачка до позовної заяви долучила відповідні докази, які, в розумінні цивільно-процесуального законодавства, є допустимими та сумніву не викликають. Так, з поданих документів вбачається, що ОСОБА_2 перебувала офіційно на обліку в управлінні соціальної політики Нікопольської міської ради як утриманець ОСОБА_4 з 23.12.2011 року по 04.04.2021 року, що підтверджується також наступними доказами: довідкою голови квартального комітету № 2 м.Нікополя № 44 від 20.07.2022 року про спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; актом про спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 16.07.2022 року; квитанціями про сплату комунальних послуг; свідоцтвом про поховання ОСОБА_4 ; договором замовлення № 603 на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 , з чеками та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_4 , де зазначено відомості про заявника ОСОБА_2 (а.с.129-136). Тобто, з досліджених судом доказів встановлено той факт, що позивачка та ОСОБА_4 з 2012 року і до дня смерті спадкодавиці ОСОБА_4 , тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , - проживали спільно.

Крім цього, даний факт в судовому засіданні також було підтверджено й показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що з позивачкою за зустрічним позовом знайома з 2000 року. Коли чоловік позивачки хворів, то вона розривалась між матір`ю та чоловіком, бо й за ним доглядала, й за матір`ю. Вона теж допомагала позивачці доглядати за хворим чоловіком, коли позивачка вимушена була залишатись в мами. А після смерті чоловіка позивачка переїхала жити до матері. Позивачка за час проживання разом з матір`ю постійно нею опікувалась, натомість, відповідача бабусю навідувала декілька разів. ОСОБА_4 фактично померла на її руках та руках її доньки - позивачки по справі. Крім цього, свідок в судовому засіданні виклала свою думку та бажання подивитись ОСОБА_1 в очі та задати питання: «Навіщо так брехати?».

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що позивачка їй доводиться подругою, з якою вона знайома з 1986 року. Відповідачку свідок бачила декілька разів, коли та виявила бажання навідати бабусю. Після кожного приїзду онуки ОСОБА_4 сяяла та раділа, що та її провідала, бо це відбувалось вкрай рідко. ОСОБА_4 говорила їй, що її онука проживає в м.Дніпрі.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду пояснила, що доводиться сусідкою ОСОБА_4 . За час свого життя ОСОБА_4 постійно потребувала допомоги, яку позивачка їй надавала. ОСОБА_1 свідок за 46 років ніколи не бачила, завжди поряд була її донька ОСОБА_2 , яка її доглядала.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачем документів, про які було зазначено вище, можливо встановити факт спільного проживання лише ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 2012 року і до дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 , тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тому, зважаючи на вищенаведене, вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених вимог щодо визнання права власності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, враховуючи той факт, що за час свого життя спадкодавець розпорядився майном та склав заповіт, який ніким оспорений не був і не був визнаний судом недійсним, а в позасудовому порядку ОСОБА_2 позбавлена можливості успадкувати майно, суд, з урахуванням вищевказаних вимог, приходить до висновку, що за ОСОБА_2 можливо визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 50,6 кв.м, жилою площею 26 кв.м; сараю (літ.Б); вбиральні (літ.В); сараю (літ.Г); № 1-4, І, споруджень) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім цього, можливо визнати за ОСОБА_2 право власності й на земельну ділянку, площею 0,0607, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровим номером :03:114:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо стягнення судових витрат на користь особи, вимоги якої задоволено.

Керуючись ст.ст.4, 13,78, 81, 200, 259, 263-265, 315, 318 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і визнання права власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і визнання права власності задовольнити.

Встановити факт, спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 2012 року і до дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 , тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 50,6 кв.м, жилою площею 26 кв.м; сараю (літ.Б); вбиральні (літ.В); сараю (літ.Г); № 1-4, І, споруджень, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , права власності на земельну ділянку, площею 0,0607, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровим номером :03:114:0035, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 508 грн. 60 коп. (одна тисяча п`ятсот вісім грн.) 60 коп., сплачений останньою при подачі позову до суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал