УХВАЛА

01 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 523/5657/20

провадження № 61-7489ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Васильєв Петро Петрович, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до умов усного договору позики від 29 жовтня 2013 року, викладеного 19 листопада 2013 року у вигляді власноруч написаної відповідачем розписки, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв 400 000,00 доларів США.

28 жовтня 2019 року між позивачем та ОСОБА_4 укладений договір поруки, за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за розпискою від 19 листопада 2013 року, в межах суми 1 000,00 грн.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до ОСОБА_3 з вимогою про повернення зазначених грошових коштів, однак він такі вимоги ігнорує, зустрічей з позивачем уникає та не відповідає на телефонні дзвінки. 08 листопада 2019 року він надіслав на поштову адресу ОСОБА_3 вимогу про повернення боргу, а також вручив її під розписку ОСОБА_4 . Проте, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 її не виконали, грошові кошти не повернули.

Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 29 жовтня 2013 року у розмірі

10 879 880,00 грн; стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договором поруки

від 28 жовтня 2019 року у розмірі 1 000,00 грн.

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 06 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 29 жовтня 2013 року у розмірі 400 000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 10 879 880,00 грн.

Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором поруки від 28 жовтня 2019 року у розмірі 1 000,00 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Одеський апеляційний суд постановою від 06 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року скасував, справу направив для розгляду по суті до Приморського районного суду м. Одеси за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Верховний Суд постановою від 23 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Скрипник Ю. О., задовольнив.

Постанову Одеського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року скасував, справу № 523/5657/20 направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Одеський апеляційний суд постановою від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Лисевича С. В. залишив без задоволення.Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року залишив без змін.

Не погоджуючись з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року, особа яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 13 травня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, закрив.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуваним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , що згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, є підставою для закриття апеляційного провадження.

07 липня 2025 року представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , - адвокат Васильєв П. П. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 року в указаній справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для закриття апеляційного провадження, оскільки відповідач у справі ОСОБА_3 є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , шлюб з яким розірвано у 2018 році. На час укладення договору позики, на підставі якого оскаржуваним рішенням суду першої інтсанції з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 400 000 доларів США, вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Оскільки після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 не було проведено поділ спільного майна подружжя, а позику останній отримував в період перебування у зареєстрованому шлюбі, рішення у даній справі безпосередньо зачіпає права та інтереси ОСОБА_1 . Зокрема, існує загроза звернення стягнення на майно ОСОБА_1 за зобов`язаннями, які могли залишитись невиконаними у її колишнього чоловіка.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Тобто особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскаржуваним нею рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про її права, інтереси та (або) обов`язки.

ОСОБА_1 не є стороною укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору позики від 29 жовтня 2013 року та учасником спірних правовідносин та нею не доведено, що оскаржуваним судовим рішенням першої інстанції у цій справі вирішено питання про її права, інтереси та (або) обов`язки.

Аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, за своїм змістом зводяться до незгоди щодо можливого стягнення в рахунок виконання зобов`язань за договором позики майна, яке, як стверджує ОСОБА_1 , належить їй, однак такі підстави не є предметом спору у цій справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України це є підставою для закриття апеляційного провадження.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, а зводяться до незгоди з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року, яке не є предметом касаційного перегляду в цій справі.

Посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 759/11754/23 необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 394, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Васильєв Петро Петрович, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко