Справа № 367/4230/24
Провадження № 2/369/2902/25
РІШЕННЯ

Іменем України

06.08.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі судових засідань Гуленко Я.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ

У травні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.04.2024 року приблизно о 19 годині отримала на свій номер телефону, у месенжері Вайбер повідомлення від ООН допомога 24/7, про отримання виплат. Їй було запропоновано перейти за посиланням та авторизуватися через Приват 24 ,що вона і зробила. При авторизації нею навмисно було введено невірний PIН код, проте вона побачила, що було здійснено оплату з її кредитного карткового рахунку, а саме:01.04.2024 року об 19.11 год сервісні операції GOOGLE*X7H 235971, g/co/helppay#, транзакція у сумі 6 грн; о 19.12 год.- інтернет-магазин GOOGLE*ADS77063876СС GOOGLE.COM оплата з подвійною конвертацією pb/ua/con, транзакція у сумі 15 143,31 грн.; о 19.13.год.- інтернет-магазин GOOGLE*ADSСС GOOGLE.COM оплата з подвійною конвертацією pb/ua/con, транзакція у сумі 19 181,50 грн. Зазначає, що відразу зателефонувала до контакт-центру АТ КБ «Приват Банк» за номером 3700, щоб повідомити про шахрайські дії, але номер не відповідав. Відразу їй зателефонував номер НОМЕР_1 , де голос звернувся до неї за її ім`ям та по-батькові та запропонував обрати опції причини телефонного дзвінка і таким чином вона повідомила про шахрайську подію. Того ж дня, о 20.36 год. виявилось, що після несанкціонованого зняття коштів з її картки, мобільний додаток Приват 24 було заблоковано.

03.04.2024 року позивачка звернулась до Приват Банку за інформацією стосовно вказаної події, в наслідок чого їй стало відомо, що її телефонний дзвінок 01.04.2024 року не було зафіксованою Тому, 03.04.2024 року вона залишила заявку на шахрайські дії зі сторони третіх осіб та заявку на повернення коштів безпосередньо в Приват Банку.

Зазначає, що вона не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію.

Просить стягнути з АТ «Приват Банк» кошти у розмірі 34 330,81 грн., скасувати нараховані відсотки, комісію, страхові внески за користування кредитом, нараховані АТ КБ «Приват Банк» за банківською карткою НОМЕР_2 та стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2024 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

19 листопада 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про закриття провадження. Зазначає, що за результатами претензійної роботи з міжнародною платіжною системою суми коштів в розмірі 19 181,50 грн. та 15 143,31 грн. були повернути на рахунки позивачки 03.06.2024 року та 25.05.2024 року відповідно. Зазначає, що позивачка самостійно здійснила авторизацію за фішинговим посиланням стороннього пристрою в результаті чого було здійснено списання спірних транзакцій, що виключає відповідальність банку. Просить закрити провадження в частині вимог щодо стягнення з відповідача 34 330,81 грн., в іншій частині -відмовити в задоволені позовних вимог.

20.11.2024 року від позивачки надійшла заява, якою позовні вимоги вона підтримує частково, оскільки 34 330,81 грн. їй було повернуто. Просить скасувати нараховані відсотки, комісію, страхові внески за користування кредитом, нараховані АТ КБ «Приват Банк» за банківською карткою НОМЕР_2 та стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00грн.

В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату час та місце слухання справи сповіщена належним чином. Подала заяву, в якій просила в розглядати справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк».

Відповідно до виписки про рух коштів по картці , 01.04.2024 було здійснено оплату з кредитного карткового рахунку позивачки, а саме:01.04.2024 року об 19.11 год сервісні операції GOOGLE*X7H 235971, g/co/helppay#, транзакція у сумі 6 грн; о 19.12 год.- інтернет-магазин GOOGLE*ADS77063876СС GOOGLE.COM оплата з подвійною конвертацією pb/ua/con, транзакція у сумі 15 143,31 грн.; о 19.13.год.- інтернет-магазин GOOGLE*ADSСС GOOGLE.COM оплата з подвійною конвертацією pb/ua/con, транзакція у сумі 19 181,50 грн.

Того ж дня, після несанкціонованого зняття коштів з її картки, мобільний додаток Приват 24 було заблоковано.

03.04.2024 року позивачка залишила заявку на шахрайські дії зі сторони третіх осіб та заявку на повернення коштів безпосередньо в Приват Банку.

За результатами претензійної роботи з міжнародною платіжною системою суми коштів в розмірі 19 181,50 грн. та 15 143,31 грн. були повернути відповідачем на рахунки позивачки 03.06.2024 року та 25.05.2024 року відповідно.

Звертаючись до суду позивачка просить скасувати нараховані відсотки, комісію, страхові внески за користування кредитом, нараховані АТ КБ «Приват Банк» за її банківською карткою НОМЕР_2 .

Частиною 1ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно дост. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом.

Відповідно дост. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 ст. 1092ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Згідно з п. 37.2ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно із ст.7, п. п. 38.1, 38.4 ст.38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Із положень п. 39.2ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.

Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону).

Відповідно до пунктів 6-9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2011 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка.

Крім того, відповідно до положень ч. 4ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги і правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, згідно з якою, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для висновку про його вину, як підставу цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що вина банку у знятті коштів з рахунків клієнта виключається лише у разі доведення, що саме клієнт банку своїми діями чи бездіяльністю посприяв у втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З огляду на викладене та беручи до уваги обставини того, що грошові кошти були списані з карткового рахунку позивача за ініціативою інших осіб внаслідок недозволеної платіжної операції, відповідачем не надано жодних доказів, які б безспірно підтверджували, що Позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої особистої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо скасування нарахування відсотків, комісій, страхових внесків ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_2 на розмір заборгованості 34 330,81 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без її волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Щодо вимоги про стягнення коштів 34 330,81 грн.

Відповідно до ст. 255 ЦПК України провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Зважаючи, що грошові кошти в розмірі 34 330,81 грн. повернуті, на даний час відсутній предмет даного спору. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення заяви відповідача та закриття провадження по справі в цій частині.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

У п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд враховує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань неправомірними діями відповідача, не зазначено у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість. По суті позивачка обмежилась наведеннями лише загальними фразами, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимогист. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені вирішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain)від 9грудня 1994року,серія А,№ 303А,п.2958.Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належнимчином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт1статті 6Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Позивач відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а тому згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягти судовий збір по справі (процесуальні документи поданні до суду в електронній формі) в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 128, 141, 247, 259, 264, 268, 265 ЦПК України, ст. ст. 614, 10573 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення з АТ Комерційний банк «Приват Банк» 34 330,81 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» скасувати нарахування відсотків, комісій, страхових внесків, штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_2 на розмір заборгованості 34330,81 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірного списання кредитних коштів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.(одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 серпня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ