Справа № 182/1331/25
Провадження № 4-с/0182/13/2025
У Х В А Л А

Іменем України

07.08.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Рунчевої О.В.

секретаря - Паламарчук П.Ю.

за участю представника скаржника - Максименко С.В.

представника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паралєвої С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_3 , суб`єкт оскарження Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Паралєва Світлана Сергіївна, про поновлення строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

10.03.2025 року представник скаржника ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із згаданою вище скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паралєвої Світлани Сергіївни, мотивуючи свої вимоги наступним.

На виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі по тексту - Центральний ВДВС м. Миколаєва) перебуває виконавче провадження №41653008 з примусового виконання виконавчого листа №182/1000/13-ц, виданого 20.05.2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 . У 2022 році ОСОБА_2 у зв`язку із накладеними обмеженнями, зокрема забороною виїзду за межі України, звертався до головного державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві В. Мороз із запитом про надання інформації щодо актуального розрахунку заборгованості по аліментам.

09.08.2022 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Миколаєві В. Мороз було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам та надіслано боржнику для сплати. Згідно даного розрахунку було визначено заборгованість скаржника станом на 09.08.2022 року у розмірі 11 241 грн. 00 коп. Визначена державним виконавцем заборгованість була ОСОБА_2 погашена. У зв`язку з цим державним виконавцем В. Мороз винесені постанови від 05.09.2022 року про скасування заходів примусового виконання, а саме: про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про тимчасове обмеження боржника у праві користування зброєю, про тимчасове обмеження боржника у праві полювання. Станом на 05.09.2022 року головний державний виконавець В. Мороз повідомила скаржника про скасування заходів примусового виконання у зв`язку із погашенням заборгованості по аліментам у повному обсязі, та жодних дій у виконавчому провадженні №41653008 не вживалося. Скаржник, починаючи з жовтня 2022 року щомісячно сплачував аліменти за виконавчим листом у розмірі 1 300,00 грн.

Але у січні 2025 року ОСОБА_2 стало відомо, що його банківські рахунки заблоковано. Після з`ясування обставин виявилось, що у його виконавчому провадженні змінився державний виконавець, та новим виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, на підставі якого йому нараховано заборгованість за період з 30.01.2013 року по 30.11.2024 року у розмірі 131 427,50 грн. Оскільки у боржника знаходяться документи на підтвердження погашення заборгованості по аліментам у повному обсязі станом на вересень 2022 року, та він сплачував аліменти протягом жовтня 2022 року - листопада 2024 року, що підтверджується відповідними квитанціями, боржник вважав, що після зміни державного виконавця у виконавчому провадженні новим виконавцем помилково визначено заборгованість по сплаті аліментів. На адвокатський запит Максименко С.В. 25.02.2025 року отримала відповідь, де державний виконавець Паралєва С.С. зазначає, що документи, подані скаржником на підтвердження виконання усіх зобов`язань у вересні 2022 року та про сплату аліментів протягом жовтня 2022 року листопада 2024 року в матеріалах виконавчого провадження відсутні, через що державний виконавець їх не братиме до уваги. У відповіді також зазначено, що розрахунок заборгованості від серпня 2022 року, складений державним виконавцем В. Мороз, в матеріалах виконавчого провадження відсутній. Також державним виконавцем Паралєвою С.С. було надіслано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.02.2025 року, із змісту якого вбачається, що станом на 01.12.2024 року заборгованість ОСОБА_2 складала не 131 427,50 грн., а вже 124 631,00 грн., а станом на 01.02.2025 року заборгованість ОСОБА_2 складала 126 082 грн. 02 коп. З розрахунку також вбачається, що станом на вересень 2022 року заборгованість ОСОБА_2 складає 66 085,25 грн., в той час, як у вересні 2022 року згідно повідомлення державного виконавця, у провадженні якого знаходився на виконанні виконавчий лист 182/1000/13-ц, заборгованість ОСОБА_2 була відсутня. Разом з тим, в системі АСВП є заява ОСОБА_2 про сплату заборгованості на підставі розрахунку заборгованості та лист державного виконавця від 09.08.2022 року, яким боржнику повідомлено про розмір заборгованості 11 241,00 грн. та необхідність її сплати, та яку скаржник погасив в повному обсязі.

Відтак, боржник вважає неправомірними дії головного державного виконавця із здійснення розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01.12.2024 року та 01.02.2025 року без врахування вже здійсненого розрахунку від 09.08.2022 року та його погашення у повному обсязі. Новим розрахунком неправомірно державний виконавець донарахував 66 085,25 грн. після погашення заборгованості та повного розрахунку скаржника, що порушує права скаржника, та не обґрунтовано жодним чином перерахунок за минулий період. Більш того, при здійсненні розрахунку державним виконавцем не враховано наступних документів про сплату аліментів: платіжна інструкція № H22C-1ABP-184H K71H від 29.12.2022 року; платіжна інструкція № 49P8-955H-5T68-78XB від 27.02.2023 року, з невідомих обставин.

Оскільки про порушення свого права ОСОБА_2 дізнався лише 25.02.2025 року, просить поновити строк на звернення зі даною скаргою до суду, визнати протиправними дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаєва Паралєвої С.С. щодо безпідставно встановленого періоду для розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а саме з 30.01.2013 року, скасувати розрахунок заборгованості по аліментах, здійснений станом на 01.02.2025 року, складений головним державним виконавцем Паралєвою С.С., та зобов`язати її винести новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, обраховуючи розмір заборгованості з 01.10.2022 року з урахуванням здійснених ОСОБА_2 платежів, скасувати постанову від 22.01.2025 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 65 210,13 грн.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року справу прийнято до провадження, зобов`язано державного виконавця Паралєву С.С. надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №41653008, призначено судове засідання (а.с.117-118).

В судовому засіданні представник скаржника Максимова С.В. на задоволенні заявлених вимог наполягала в повному обсязі з урахуванням додаткових пояснень, що надійшли до суду 21.05.2025 року (а.с.161-164).

Держаний виконавець Паралєва С.С. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала на підставах, викладених у відзиві (а.с.136-141). Додатково зазначила, що розрахунок державного виконавця В.Мороз від 09.08.2022 року в матеріалах виконавчого провадження був відсутній, про його існування вона дізналась лише після отримання адвокатського запиту ОСОБА_1 , до якого була долучена копія даного розрахунку. Крім того, державний виконавець Паралєва С.С. не змогла пояснити суду, яким чином державним виконавцем В. Мороз здійснювався обрахунок цієї заборгованості, і чому станом на серпень 2020 року заборгованість складала 114 550 грн., а вже у вересні 2020 року заборгованість склала 0,00 грн., тоді як в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази про сплату боргу. ОСОБА_4 припустила, що при складанні цього розрахунку відбувся збій в програмі, а тому розрахунок був проведений невірно.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату слухання справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома.

Згідно ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ст.447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 447-1 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частин1-3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежного від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року (справа №127/9870/16-ц).

З поданої скарги вбачається, що предметом оскарження, окрім іншого, є постанова державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві Паралєвої С.С. від 22.01.2025 року про накладення на боржника ОСОБА_2 штрафу у розмірі 65 210,13 грн.

Тому, в силу ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», вказані дії та рішення підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

В зв`язку з цим, провадження по справі в цій частині вимог підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В іншій частині заявлених вимог, суд враховує наступне.

Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 р. у справі № 401/3734/16-ц, від 22 квітня 2020 р. у справі № 523/7815/18, від 15 липня 2020 р. у справі № 645/5637/15-ц дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Стаття 449 ЦПК України визначає строки для звернення зі скаргою до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця 10.03.2025 року. Про своє порушене право він дізнався лише 25.02.2025 року після отримання відповіді державного виконавця Паралєвої С.С. на адвокатський запит представника скаржника ОСОБА_1 .

З огляду на викладене вище, суд вважає поважною причину пропуску строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного, а тому вважає за необхідне цей строк поновити.

Щодо вимог скаржника про визнання протиправними дій державного виконавця щодо безпідставного встановленого періоду для розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а саме з 30.01.2013 року, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.02.2025 року та зобов`язання державного виконавця здійснити новий розрахунок, обраховуючи розмір заборгованості з 01.10.2022 року з урахуванням здійснених ОСОБА_2 платежів, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (стаття 1 Закону України "Про державну виконавчу службу").

Виконання судових рішень про стягнення аліментів здійснюють державні та приватні виконавці у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення аліментів.

Виконавець повинен стягувати з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В частині 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Так, скаржник не погоджується з розрахунком головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва Паралєвої С.С., згідно якого заборгованість ОСОБА_2 в період з 30.01.2013 року по 30.01.2025 року складає 126 082,02 грн. (а.с.14-21). При цьому посилається на розрахунок державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва Валерії Мороз, згідно якого в період січня 2013 року по серпень 2022 року заборгованість по сплаті аліментів склала 11 241,00 грн. (а.с.29), яку він сплатив згідно квитанцій АТ «Універсал Банк» від 31.08.2022 року (а.с.63-64). Зазначає, оскільки заборгованість була ним сплачена, державним виконавцем Валерією Мороз були винесені постанови від 05.09.2022 року про скасування заходів примусового виконання, а саме: про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про тимчасове обмеження боржника у праві користування зброєю, про тимчасове обмеження боржника у праві полювання (а.с.96-97,98-99,100-101,102-103,104-105).

Дослідивши матеріали виконавчого провадження суд приходить до наступного.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Листом №30535 від 21.07.2022 року держаний виконавець Валерія Мороз повідомляє ОСОБА_2 , що його заборгованість станом на 09.08.2022 року складає 11 241,00 грн. (а.с.30). Разом з тим, зі зробленого нею розрахунку не можливо зрозуміти, яким чином вона вирахувала саме цю суму. Так, станом на серпень 2020 року заборгованість ОСОБА_2 складала 114 550 грн., тоді як у вересні 2020 року заборгованість вже складає 0 грн., при цьому в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази сплати даної заборгованості (а.с.29).

Крім того, наданий скаржником розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Валерією Мороз станом на 31.08.2022 року, не може бути прийнятий судом, як допустимий та належний доказ, за відсутності необхідних реквізитів документів (зокрема, вихідного номера, печатки установи).

Згідно наданих платіжних інструкцій АТ «Універсал Банк» вбачається, що з березня 2022 року по грудень 2024 року ОСОБА_2 частково виконує свої аліментні зобов`язання (а.с. 31-59, 67-95). В матеріалах виконавчого провадження також наявні дві платіжні інструкції від 31.08.2022 року на загальну суму 12 000 грн. (а.с.63-64).

Разом з тим скаржником не надано доказів, що ним в повній мірі сплачена заборгованість в період з січня 2013 року по серпень 2022 року.

Посилання скаржника на наявність в матеріалах виконавчого провадження постанов державного виконавця про скасування заходів примусового виконання судом не приймаються та не можуть бути розцінені, як доказ відсутності у боржника заборгованості по аліментам, а наявність цих постанов свідчить лише про неправомірні дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва Валерії Мороз.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, та враховуючи матеріали виконавчого провадження та інші письмові докази надані суду, суд не вбачає порушень в діях державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва Паралєвої С.С., а тому вважає за необхідне скаргу ОСОБА_2 в цій частині залишити без задоволення.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 76-78,81, 258, 260, 261, 352, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 строк звернення із скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_3 , суб`єкт оскарження Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Паралєва Світлана Сергіївна, про поновлення строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

Провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_3 , суб`єкт оскарження Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паралєва Світлана Сергіївна, про поновлення строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії в частині заявленої вимоги про скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 65 210.13 грн. на ОСОБА_2 від 22.01.2025 року у виконавчому провадженні №41653008 - закрити, як такої, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині в задоволенні скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя: О. В. Рунчева