провадження № 2-о/208/222/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі головуючої судді Подкопаєвої І.А., присяжних Буц В.Л., Гедзун О.Є.,

за участю:

-секретаря судового засідання - Кривонос Т.І.

-представника заявника Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 9» Кам`янської міської ради Дніпропетрвоської області - Криворучко О.В.

- прокурора - Іщенко А.О.

- особи, щодо якої вирішується питання - ОСОБА_1

- опікуна - ОСОБА_2

- представника особи, щодо якої вирішується питання - адвоката Мельник І.О.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду міста Кам`янського в порядку окремого провадження заяву Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 9» Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про надання згоди на примусову госпіталізацію недієздатної ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Комунальне некомерційне підприємства «Міська лікарня № 9» Кам`янської міської ради Дніпропетровської області з заявою про надання згоди на примусову госпіталізацію недієздатної ОСОБА_1 на термін з 08.08.2025 року по 05.09.2025 року.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю 2 групи по психічному захворюванню по 01.02.2027 року. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.03.2024 року визнана недієздатною, опікуном призначена мати ОСОБА_2 .

На прохання матері - опікуна 08.08.2025 року госпіталізована у психіатричне відділення № 4 (жіноче) Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 9» Кам`янської міської ради Дніпропетровської області., де протягом 48 годин була оглянута комісією лікарів-психіатрів, що дійшла до висновку, що обстеження та лікування громадянки ОСОБА_1 можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, у зв`язку з тяжким психічним розладом у формі афективних розладів, відсутності критики до свого психічного стану та поведінки, що позбавляє її здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, внаслідок чого здійснює дії, які представляють безпосередню небезпеку для оточуючих і не може самостійно забезпечити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, якщо пацієнтці не будуть надані належний догляд та психіатрична допомога.

Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є заява матері-опікуна про погіршення психічного стану ОСОБА_1 , її огляд черговим лікарем - психіатром приймально- діагностичного відділення психіатричного профілю КНП КМР «Міська лікарня № 9», та направлення до психіатричного відділення № 4 (жіноче).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А..

Ухвалою судді від 11.08.2025 року цивільна справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судове засідання, призначене на 12 серпня 2025 року, представник заявника заяву підтримав, зазначив, що ОСОБА_1 не вперше звертається за медичною допомогою, перебуває на обліку з 2005 року, протягом 2025 року проходила курс лікування, який стабілізує її психічний стан, 39 разів,, вона стає спокійнішою та керованою лише після приймання ліків. На теперішній час стан ОСОБА_1 є загрозливим як для її життя, та здоров`я, так і для оточуючих, а тому є необхідним надання медичної допомоги згідно до протоколів лікування в стаціонарних умовах.

Прокурор заяву підтримав з вищенаведених міркувань.

Особа, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію у примусовому порядку, у судовому засіданні проти госпіталізації не заперечувала, але лише строком на 1 місяць, до 05.09.2025 року.

Опікун ОСОБА_2 зазначила, що лікування є необхідним для стабілізації стану доньки, так як не застосування заходів лікування має під собою загрозу життю та здоров`ю, як самої ОСОБА_1 , так і оточуючих. В амбулаторному порядку та/або самостійно ОСОБА_1 ліки не приймає, призначеного лікування не дотримується.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мельник І.О. проти задоволення заяви заперечувала, оскільки в матеріалах справи відсутня усвідомлена згода ОСОБА_1 на госпіталізацію.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 9» Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про надання згоди на примусову госпіталізацію недієздатної ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд встановив, що відповідно до Довідки, виданої лікарсько-консультативною комісією комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 9», 08.08.2025 року недієздатна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була госпіталізована в психіатричне відділення № 4 (жіноче) та знаходиться по теперішній час з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, аффективно - параноїдний синдром, поточний процес F 20.00, являється особою з інвалідністю 2 групи до 01.02.2027 року по психічному захворюванню.

Висновком комісійного огляду недієздатної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісією у складі голови комісії, а також членів комісії: лікара - психіатра психіатричного відділення № 6 та лікара - психіатра психіатричного відділення № 4 встановлено, що на момент огляду пацієнтка виявляє тяжкі психічні розлади у формі: афективних розладів, відсутність критики до свого психічного стану та поведінки, що позбавляє її здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, внаслідок чого здійснює дії, які представляють безпосередню небезпеку для оточуючих і не може самостійно забезпечити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, якщо пацієнтці не будуть надані належний догляд та психіатрична допомога. Комісія прийшла до висновку, що госпіталізація недієздатної ОСОБА_1 в психіатричне стаціонарне відділення № 4 обгрунтована, так як обстеження та лікування пацієнтки можливе лише в умовах психіатричного стаціонару.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.03.2024 року у справі № 174/524/23 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недієздатною, опікуном призначена мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Строк дії рішення 2 (два) роки з дня набрання ним законної сили.

Недієздатна ОСОБА_1 проти госпіталізації в примусовому порядку строком на 1 (один) місяць, до 05 вересня 2025 року не заперечує.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту дев`ятого частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачає, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

За правилами статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Положеннями статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Питання реалізації права особи на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, врегульовано, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи: особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Положеннями частини першої статті 339 ЦПК України унормовано, що за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою - другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

Приписи частини другої статті 342 ЦПК України передбачають, що рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовано вказані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даної заяви з огляду на те, що недієздатна ОСОБА_1 має ряд психічних розладів, наявність яких підтверджується відповідним висновком комісії лікарів-психіатрів. Крім того, із матеріалів справи установлено, що ОСОБА_1 виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Проти госпіталізації в примусовому порядку не заперечує строком на 1 (один) місяць, до 05.09.2025 року.

Суд вбачає необхідність її госпіталізації до закладу охорони здоров`я з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На підставі пункту 9 частини першої статті 430 ЦПК рішення суду слід звернути до негайного виконання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 339-342 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ :

Заяву Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 9» Кам`янської міської ради Дніпропетровської області з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити повністю.

Госпіталізувати до психіатричного закладу Комунального некомерційного підприємства "Міська лікарня № 9" Кам`янської міської ради Дніпропетровської області у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на період з 08.08.2025 року по 05.09.2025 року.

Допустити негайне виконання рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Присяжні: В.Л. Буц

О.Є. Гедзун

Суддя Подкопаєва І. А.