Р І Ш Е Н Н Я№ 127/9842/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчук Ю.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Молявчика О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Молявчика О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

В позовній заяві просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.02.2011 по 10.05.2023 перебували в зареєстрованому в шлюбі, в якому у них народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем та його батьками, де створені всі умови для проживання та навчання дітей. Діти перебувають на повному утриманні позивача.

Відповідачка не приймає участі в утриманні та вихованні дітей, вона з 2022 року жодного разу не зустрічалася з дітьми. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавиться їх життям. Вказане свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

З огляду на викладене, позивач вважає, що залишення у відповідача батьківських прав стосовно дітей шкодить їх інтересам, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с.34).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.05.2025 витребувано в Служби у справах дітей Вінницької міської ради (висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 48)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. (а.с.64)

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Молявчик О.В. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, з підстав, зазначених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Надала пояснення, відповідно до яких у неї є алкогольна залежність. Зазначила, що бачилась з дітьми та спілкувалась з ними востаннє два місяці тому, а перед тим місяць тому. Стверджувала, що не готова втратити можливість спілкування з дітьми.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Служби у справах дітей Вінницької міської ради Клочковська Ю.П. в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутністю Підтримує висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.06.2025 №01/00/011/38910. (а.с.75)

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13.07.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6)

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.02.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7)

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2023 у справі №127/5228/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15.02.2011. (а.с.19)

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с3)

З витягів з реєстру територіальної громади №2025/001697607 від 05.02.2025 та №454 від 05.02.2025, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.8-9)

Відповідно до копії довідки №144 від 05.02.2025, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу Владиславом Кривешко, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 з 22.02.2022 не проживає. (а.с.14)

З довідок №02-10/18 від 04.02.2025 та №02-10/20 від 05.02.2025, характеристик №02-10/17 від 04.02.2025 та №02-10/21 від 05.02.2025, виданих КЗ «Вінницько-Хутірський ліцей Вінницького району Вінницької області» вбачається, що мати дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_2 батьківські збори не відвідує, успіхами дітей не цікавиться, з 2022 року зв`язку з нею немає. Утриманням та вихованням дітей на даний час займається бабуся - ОСОБА_5 , оскільки батько мобілізований та знаходиться в зоні бойових дій. (а.с.15-18)

З інформаційної довідки з реєстру Вінницької міської територіальної громади №12866 від 07.04.2025 вбачається, що ОСОБА_2 з 24.12.2010 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.33)

Відповідно до копії заяви, посвідченої 06.05.2025 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрованої в реєстрі за №1856, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (а.с.51)

Згідно з висновком Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.06.2025 №01/00/011/38910 про недоцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Виконавчий комітет Вінницької міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків та відсутні інші документи, які б вказували на ставлення матері дитини до виконання батьківських обов`язків. У висновку зазначено, що ОСОБА_1 пояснив необхідність звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 стосовно її синів виникла тому, що після розлучення діти лишились проживати з ним, а ОСОБА_2 припинила цікавитись життям хлопчиків, їх здоров`ям та навчанням. Він самостійно утримує та виховує дітей, але у зв`язку з проходженням ним військової служби діти тимчасово перебувають на вихованні у його матері ОСОБА_5 . ОСОБА_2 на засіданні комісії повідомила, що має залежності, але проходить лікування, у зв`язку з чим не спілкується з дітьми. Нараз вона не готова спілкуватися з дітьми, оскільки не повністю одужала та не повернулась до звичного життя. Вона не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо дітей, але не готова втратити можливість спілкуватися з ними. Дитина ОСОБА_4 на засіданні комісії відмовився відповідати на запитання, а ОСОБА_3 повідомив, що після розлучення батьків він залишився проживати з батьком, а мати перестала цікавитись ним. Батько перебуває на військовій службі, а тому вони з братом перебувають на вихованні в бабусі. ОСОБА_3 ображений на мати за те, що вона залишила їх та не бажає спілкуватися з нею. ОСОБА_3 зазначив, що розуміє наслідки позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав та пояснив, що завдяки цьому батько повернеться додому. (а.с.72-74)

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Подібного висновку дійшов Верховний Суд постанові від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц.

Відтак, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказаний висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, та коли змінити поведінку матері/ батька (обох батьків) у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судому постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, ; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії»)

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 відносно своїх дітей, в матеріалах справи відсутні. Доводи представника позивача, викладені у позовній заяві та в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджені. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка умисно ухилялася від виконання батьківських обов`язків.

У судовому засіданні відповідачка пояснила, що має алкогольну залежність, і тому соромиться спілкуватися з дітьми, разом з тим два місяці тому бачилася з ними, а перед тим місяць тому. Вона не готова втратити можливість спілкуватися з ними.

З наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме така бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та дітьми, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дітьми з боку їх батька, і бабусі з якою вони на даний час проживають, то ця обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав щодо її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.12.2024 № 344/17548/21.

Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд оцінює довідки з КЗ "Вінницько-Хутірському ліцей", як докази що підтверджують факт навчання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даному навчальному закладі, але є недостатніми доказами умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків.

Щодо тверджень відповідачки про те, що вона зловживає алкогольними напоями, і наразі, не може забезпечувати дітей матеріально і нормально спілкуватися з ними, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження даної обставини.

Також суд зауважує, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до п.4 ч.1 ст.164 СК України є саме хронічний алкоголізм.

Хронічні захворювання - це довгострокові медичні стани, які вимагають управління, оскільки їх часто неможливо вилікувати.

Хронічний стан - це стан здоров`я чи захворювання, який є стійким чи довготривалим за своїми наслідками, чи захворювання, яке минає згодом.

Докази наявності у відповідачки хронічного алкоголізму в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, в частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і бути законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц).

Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято висновок від 20.06.2025 №01/00/011/38910 про недоцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд вважає даний висновок повним та достатньо обґрунтованим, і не вбачає підстав не брати його до уваги.

Також суд зауважує, що з вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_2 була присутня на засіданні комісії, тобто виражала зацікавленість в дітях та їх подальшій долі. Про це, зокрема, свідчить її твердження про те, що вона не готова втратити можливість спілкуватися з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що в даному висновку зафіксовано, що в ході засідання комісії ОСОБА_3 зазначив, що розуміє наслідки позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав та пояснив, що завдяки цьому батько повернеться додому з військової служби.

З цього випливає, що позивач, висуваючи позовну вимогу про позбавлення відповідача - матері дітей батьківських прав, має на меті не забезпечення найкращих інтересів дітей, а переслідує свої власні цілі - уникнути подальшої військової служби.

При врахуванні зафіксованої у вказаному висновку думки дитини ОСОБА_3 щодо небажання спілкування з а може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї, вона не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 26.12.2024 № 561/474/24 .

Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.(постанова Верховного Суду від 28.12.2024 у справі № 561/474/24)

Отже, суд встановлено, що будь-яких доказів, які б за наявності вини відповідачки вказували на порушення нею прав дітей, або ж харатеризуючі її особливості, як особи, становлять реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку, і що змінити поведінку відповідачки у кращу сторону неможливо, а тому до неї необхідно застосування такий крайній захід впливу як позбавлення батьківських прав, позивачем не надано.

Щодо визнання позову ОСОБА_2 та відсутності у неї заперечень щодо позбавлення її батьківських прав щодо дітей, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує /судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19,).

Верховний Суд у своїй постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 зазначив, що відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені норми права, Верховний Суд зазначає, що заява відповідачки, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Верховний Суд наголошує, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у прийнятті визнання ОСОБА_2 позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покладення на Службу у справах дітей Вінницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дітей: сина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 52 Конституції Украйни, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150, 155, 164-167 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 178, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Службу у справах дітей Вінницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Повний текст судового рішення складено 04.08.2025.

Суддя