Провадження № 2/344/281/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

позивача та його адвоката Бандури В.О.,

відповідач та її адвоката Челій Пушкар О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву адвоката Бандури В.О. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «… ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Внаслідок смерті ОСОБА_4 (матері позивача) відкрилась спадщина на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 . 08.10.2021 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №760/2021 року після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 (рідної сестри позивача) про прийняття спадщини за законом. 13.10.2021 року до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 звернувся позивач. 05.11.2021 року Постановою №2073/02-31 про відмову у вчинення нотаріальної дії Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 . Вищевказана відмова обґрунтована тим, що позивачем пропущено термін для прийняття спадщини згідно ст.1270 ЦК України. Строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплив 11 жовтня 2021 року. Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту. Позивач доглядав батька дружини, оскільки вона працює адміністратором піцерії ...».

Тому позивач просив суд визначити йому достатній строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами.

В судовому засіданні позивач та його адвокат надали перед судом пояснення про те, що через Ковід 19 і через догляд батька дружини позивач не міг подати заяву про прийняття спадщини в строк і подав із запізненням на 2 дні; попередню аналогічну справу закрили через попереднього адвоката позивача; відповідач зробила ремонт в квартирі; відповідач пускає квартирантів і не ділиться.

Будь-якого доказу того, що позивач за рішенням органу опіки та піклування є єдиною особою, яка уповноважена здійснювати догляд батька дружини суду не надано.

В судовому засіданні відповідач та її представник надали перед судом пояснення про те, що позивач з відповідачкою відвідували нотаріуса, але позивачу не подобалась особа нотаріуса, він її незлюбив, критикував, ходити до нотаріуса ОСОБА_6 не хотів; відмовлявся оплачувати послуги нотаріуса; всі шість місяців строку прийняття спадщини перебував в Івано-Франківську; відповідач організовувала відвідування позивачем нотаріуса, але позивач постійно затягував походи до нотаріуса і через нього відповідачка особисто мало не пропустила строк; на час тривання строку прийняття спадщини позивач неодноразово відвідував центр зайнятості і у нього не було будь-яких перешкод для цього: ні Ковід-19 не заважав, ні пояснення про догляд батька дружини, який він не здійснював, теж; єдиною причиною не прийняття спадщини позивачем є його неорганізованість і байдужість та сперечання щодо необхідності виконувати обов`язки; як на час тривання строку для прийняття спадщини так і на час звернення позивача до нотаріуса був карантин, а тому карантин не є причиною ні неможливості подання заяви, ні факту подання заяви після спливу строку; в карантин нотаріуси працювали і за рішенням Кабінету Міністрів України здійснювали нотаріальні дії із відкриття спадщини; подати заяву про прийняття спадщини позивач міг не тільки особисто, але й письмово, однак позивач не хотів ні відвідати державну нотаріальну контору, не пішов в будь-яку приватну нотаріальну контору, не подав заяву будь-якому нотаріусу письмово, бо він не хотів за це платити; свідок прямо вказав, що позивач не доглядав тестя; позивач відвідував центр зайнятості, протягом строку прийняття спадщини і в цьому йому нічого не заважало, ні Ковід-19, ні будь-які обов?язки; будь-яких перешкод подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини у позивача не було; попередній судовий розгляд про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач не довів до кінця з тих самих причин, що і не подав заяву про прийняття спадщини: байдужості, неорганізованості, небажання виконувати обов`язки, що встановлені для позивача законом, небажання платити; у позивача є автомобіль і він міг приїхати до будь-якого нотаріуса в час карантину в Ковід-19, але не зробив цього; позивач вже подавав заяву про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, але не з?являвся в судові засідання, а вину за це перекладає на свого попереднього адвоката.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав перед судом показання про те, що він проживає на відстані 300 метрів від житла тестя позивача і думає, що позивач по дому ходив і можливо доглядав батька дружини, а можливо годував його; діяльність позивача в основному полягала в косінні трави і перебуванні в городі, постійно був в робочій формі; в тестя позивача є ще син, але де він свідку не відомо; зараз не зустрічає позивача у тестя.

Показання даного свідка підлягають критичній оцінці, оскільки їх засновано на припущенням та висловленні власної думки, а не на викладенні дійсних фактичних обставин.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав перед судом показання про те, що позивач брат його дружини; бачив позивача на 40 днів, на Паску, але догляд тестя позивач не здійснював; в вересні-жовтні подзвонили, щоб самого позивача забрати з центру міста, оскільки він був в стані, що не міг пересуватись через зловживання алкоголем.

Отже вказаний свідок надав безпосередні показання перед судом, що позивач не здійснював догляд за батьком його дружини. Таким чином пояснення позивача та його адвоката є неправдивими і спростовані показаннями свідка.

Не є правдивими пояснення позивача про те, що внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту. Загальновідомою обставиною є те, що рух громадського транспорту не зупинявся.

Неправдивими є інші пояснення позивача за змістом позову про те, що через дію карантину на території України та впровадження обмежувальних заходів і роботи державних нотаріальних контор, позивач не мав можливості вільно та безперешкодно у будь-який час звернутися до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом.

В ст. 1220 ЦК України вказано, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Строк прийняття спадщини починається з часу відкриття спадщини.

Отже строк прийняття спадщини розпочався 11/04/2021.

13/10/2021 позивач подав заяву про прийняття спадщини ОСОБА_4 .

Таким чином позивач пропустив строк прийняття спадщини.

08/10/2021 заведено спадкову справу про прийняття спадщини ОСОБА_4 за заявою її доньки відповідача.

Отже відповідачка є такою, яка прийняла спадщину ОСОБА_4 .

Строк прийняття спадщини є присічним і його сплив припиняє право на прийняття спадщини.

Отже право позивача на прийняття спадщини припинилось внаслідок не вчиненням позивачем протягом шести місяців дій, що визначені законом для прийняття спадщини.

Безпосередні наслідки не виконання позивачем встановлених для нього законом обов?язків покладаються безпосередньо на позивача.

За змістом ст. 3 ЦК України загальною засадою цивільних відносин є справедливість, добросовісність та розумність.

Отже не відповідатиме вимогам справедливості, добросовісності та розумності покладення негативних наслідків не виконання позивачем його обов`язків на відповідача.

Суду належить врахувати, що позивач вже звертався до суду із аналогічною заявою та не прибував на виклик суду в судові засідання.

Крім цього як доведено відповідачем позивач та його адвокат надали суду неправдиві пояснення про те, що позивач здійснював догляд за тестем і, що нотаріальні контори обмежували право спадкоємців на подання заяв про прийняття спадщини і, що громадський транспорт не працював, що відповідач не проживав в м. Івано-Франківськ протягом строку прийняття спадщини, що позивач не прибував в судові засідання в аналогічній справі саме через його попереднього адвоката.

В п. 2 ч. 2 ст 43 ЦПК України в якості обов?язку учасників справі вказано сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Однак надання неправдивих пояснень суду не належить до сумлінного виконання обов?язку за п. 2 ч. 2 ст 43 ЦПК України та є його порушенням.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В ч. 1 ст. 44 ЦПК України вказано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже наявності будь-якої поважної причини для визначення додаткового строку для прийняття спадщини суду не надано.

Після спливу строку, визначеного законом позивачу для прийняття спадщини він подав заяву.

Отже нотаріус діяв правомірно, відмовивши позивачу у прийнятті його заяви.

Постанову нотаріуса позивач не оскаржив, її неправомірності і незаконності перед судом не довів.

Позивач звернувся до суду із заявою про прийняття спадщини та знову не виконав його обов`язки, що встановлені законом, не з?являвся в судові засідання, не доводив обґрунтованість позову, не забезпечив прибуття в судове засідання свого адвоката, замість одного свого адвоката, яким не задоволений не забезпечив участь іншого адвоката. Позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було залишено без розгляду. Ухвалу про залишення позову без розгляду позивачем не оскаржено, її незаконності перед судом не доведено.

Надалі позивач подав новий позов і вказав в ньому неправдиві обставини, які спростовані показанням свідка і запереченнями відповідача та її адвоката.

Таким чином відсутні будь-які правові підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття ним спадщини і перерозподілу спадщини із спадкоємцем ,яка виконала усі її обов?язки у строк, що встановлений законом і в порядку, який таким законом встановлений.

Саме тому строк прийняття спадщини є преклюзивним, оскільки він припиняє право на прийняття спадщини для усунення випадків зловживання таким правом, як це здійснив даний позивач в цьому спорі.

Так у справі «Трегубенко проти України» Європейського суду з прав людини (2004 р.) зроблено категоричний висновок про те, що суспільна потреба передбачає і правильне застосування закону.

В ч. 1 ст. 1272 ЦК України вказано, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином позивач вважається таким, що не прийняв спадщину.

Отже правильне застосування закону полягає у визнанні позивача таким, що не прийняв спадщину без будь-яких на то поважних причин.

В п. 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5вказано, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, або будь-яким нотаріусом незалежно від місця відкриття спадщини у випадках, встановлених абзацами першим, третім, четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, на підставі поданої (або такої, що надійшла засобами поштового зв`язку або технічними засобами електронних комунікацій) першою заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна про прийняття спадщини.

Отже для подання заяви про прийняття спадщини позивачу не потрібно було будь-куди їхати особисто, подавати будь-які документи чи сплачувати будь-які грошові кошти за подання заяви про прийняття спадщини.

Крім цього в ч. 1 ст. 251 ЦК України вказано, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В ч. 1 ст. 252 ЦК України вказано, що cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Отже строки визначаються роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

До компетенції суду не належить визначення замість позивача строку.

Обов?язком позивача є звернення до суду із зазначення безпосереднього строку, який він просить суд визначити для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Замість позивача суд не визначає строк і не виконує його обов?язки із оформлення позовної заяви в частині обґрунтування строку.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Також Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з його практикою вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Позивач та його адвокат не надали будь-якого заперечення проти судових витрат відповідача, що за квитанцією її адвоката № 458454 становлять 8500 гривень.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити;

стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 8500 гривень витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.