Справа № 288/2144/21
Провадження № 22-ц/801/1407/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вдовиченко Т. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 рокуСправа № 288/2144/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т. М. в залі суду м. Бердичів Житомирської області, зі складенням повного тексту судового рішення 16 вересня 2024 року,

у цивільній справі № 288/2144/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та в подальшому 10 червня 2023 року (а.с. 23-24 т.2) збільшуючи позовні вимоги просив: визнати його право на якісну та в необхідному обсязі професійну правничу допомогу; визнати його право на складення професійним адвокатом процесуальних документів; визнати обов`язок адвоката Омельчука В. О. надати йому якісну та в необхідному обсязі безоплатну правову допомогу у виді здійснення представництва його інтересів у національних судах, а також у виді складання документів процесуального характеру; визнати обов`язок ОСОБА_2 протягом однієї доби повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про виникнення підстав для припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги та, за наявності підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 23 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» скласти правовий висновок; зобов`язати ОСОБА_2 скласти правовий висновок про припинення надання послуг 22 березня 2018 року та подати його Центру разом з повідомленням про обставини припинення безоплатної вторинної правової допомоги; визнати порушеним його право на правові послуги адвокатом Омельчуком В. О.; визнати протиправною бездіяльністю ОСОБА_2 факт неявки без поважних причин в судове засідання 12 квітня 2018 року; визнати фальшивістю поширену адвокатом Омельчуком В. О. недостовірну інформацію щодо того, що йому не було відомо про судове засідання 12 квітня 2018 року; визнати протиправною бездіяльністю адвоката Омельчука В. О. факт нескладення процесуальних документів, зокрема скарг на основне і додаткове рішення у справі № 288/1256/17; визнати протиправним припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокатом Омельчуком В. О. без наказу Бердичівського центру з надання безоплатної правової допомоги та зобов`язати ОСОБА_2 надіслати Бердичівському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги повідомлення про виникнення 22 березня 2018 року підстав для припинення ним послуг.

Позов мотивований тим, що адвокат Омельчук В.О. мав обов`язок надавати йому в повному обсязі безоплатну вторинну правову допомогу (далі-БВПД) до завершення розгляду справи у всіх інстанціях національних судів, у тому числі мав обов`язки заявитися в судове засідання 12.04.2018 року, скласти апеляційні та касаційні скарги на основне та додаткове судове рішення в справі № 288/1256/17 за його позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я, Попільнянського відділення ДУ " ЖОЛЦ МОЗу" про день його звільнення, трудову книжку. Однак відповідач від надання йому такої юридичної послуги ухилився, свої зобов`язання не виконав, у судове засідання 12.04.2018 не з`явився без поважної причини, процесуальні документи (апеляційну та касаційну скарги) не складав, вимогами законодавства нехтував свідомо, морально - етичні норми і правила поведінки адвокат не додержав, а коли отримав статус відповідача за даним позовом, то в суді припустився вульгарно - цинічної брехні і обдурив суддю 18.08.2020, умисно послався на відсутність повідомлення - виклику в судове засідання на 12.04.2018, хоча в справі існує письмова розписка про отримання ним виклику особисто. Складання процесуальних документів відповідач зрозуміло та зухвало підмінює придуманою консультацією. Розписку ОСОБА_2 , яку він добув пізніше, суд не оцінював.

Позивач вказує, що ухвалою судді Попільнянського районного суду від 29.11.2021 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до адвоката за дорученням № 854 Бердичівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги передано за підсудністю до Житомирського окружного адміністративного суду (а.с. 9-10 т.1).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 29.11.2021 року скасовано (а.с. 22-23 т.1). Ухвалою судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.04.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с. 29-31 т.1). Ухвалою судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 02.05.2022 матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 повернуто позивачу (а.с. 43 т.1). Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 02.05.2022 року скасовано (а.с. 69 т.1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000,00 грн понесених витрат за надану професійну правничу допомогу.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що всі позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються лише на його суб`єктивній думці щодо неналежного виконання адвокатом Омельчуком В.О. його обов`язків під час розгляду справи №288/1256/17, оскільки рішенням Попільнянського районного суду в задоволенні його позовних вимог було відмовлено за безпідставністю.

Водночас, суд першої інстанції посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 " Про судове рішення у цивільній справі" звернув увагу на те, що "рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми", отже рішення суду ґрунтується на основі Законів України, а не дій адвокатів, чи інших учасників процесу, незалежно від того, чи належним чином виконували вони свої обов`язки та використовували процесуальні права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2025 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Житомирського апеляційного суду від 18квітня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Коломієць О. С., судді: Григорусь Н. Й., Талько О. Б.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду неодноразово задоволено самовідводи суддів. Справу передано на новий автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Розпорядженням в. о. голови Житомирського апеляційного суду від 08 травня 2025 року цю справу передано на розгляд до Вінницького апеляційного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 травня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду на 15 липня 2025 року о 11:20 год. з повідомленням сторін в режимі відеоконференції в Попільнянському районному суді Житомирської області та відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування справ №288/1256/17 та №288/651/19 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2025 року заяву ОСОБА_2 повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 липня 2025 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року на п`ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 29 липня 2025 року о 12:20 год. за клопотанням відповідача, у зв`язку із неотриманням ним апеляційної скарги та відсутністю адвоката, який перебуває у відпустці.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 липня 2025 року за клопотанням сторін справу призначено в режимі відеоконференції в Попільнянському районному суді Житомирської області.

В подальшому за клопотанням представника відповідача адвоката Яковенка А. В. розгляд справи відкладено на 04 серпня 2025 року о 11:00 год.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2025 року для розгляду цієї справи замінено суддю Сопруна В. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., судді Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд відмовляючи в задоволені позову був упереджений, порушив принципи допустимості, належності, достатності доказів та дійшов необґрунтованого висновку про неумисно поширену фальшивість відповідачем. Місцевий суд не керувався нормами ст. 277 ЦК України, якою регулюються вирішення позовної вимоги визнати фальшивість і спростувати недостовірну інформацію поширену відповідачем. Судом протоколи судових засідань від 22.03.2018 та 12.04.2018 не досліджувалися у зв`язку з відсутністю їх оригіналів у справі №288/651/17 та допитано свідка ОСОБА_3 без наявності відповідного клопотання. Крім того, судом прийнято до уваги відзив відповідача, який подано з пропуском строку.

Також, судом не взято до уваги факти неправдивості відповідачем, зокрема: - придуманий факт направлення відзиву до Вінницького апеляційного суду, так як серед матеріалів справи його немає; - не повідомлення відповідачем МЦ з надання БВПД про обставини відмови 22.03.2018 надавати правову допомогу; - ОСОБА_2 не виконано зобов`язання, які передбачені дорученням від 24.11.2017 №854, виданим за наказом Центру від 23.11.2017 №1071/2, не складено апеляційні скарги на рішення суду від 26.02.2018 та на додаткове рішення від 12.04.2018 у справі №288/1256/17, в супереч п.2 ч.1 чт. 26 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» фактично відмовився надавати якісну та своєчасну правову допомогу, а саме без поважних причин не брав участь і не представляв інтереси позивача в судовому засіданні 12.04.2018 та поширив недостовірну інформацію, що ОСОБА_1 не повідомив відповідача про судове засідання, хоча в справі наявна розписка підписана адвокатом про явку в судове засідання на 12.08.2018.

Місцевий суд передчасно стягнув 3 435 7 грн на користь відповідача витрати за надану правничу допомогу, так як порушено ч.4 ст. 137 ЦПК України та не пропорційно розподілено судові витрати.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайсуду від 09.09.2024 в цивільній справі №288/2144/21, залишити без змін. Оскаржуване рішення вважає неупередженим, законним, справедливим та належним чином вмотивованим. Позивач повинен навести обставини незаконності оскаржуваного рішення, проте лише вдається до аналізу обставин справи, які не розуміє. Адвокат Омельчук В. О. надавав необхідні послуги юридично грамотно та в повному об`ємі. Звернув увагу, що позовні вимоги та обставини, на які посилається позивач, ще раніше розглядалися судами у справах за позовом ОСОБА_1 до відповідача й позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Рішення набрало законної сили і має преюдиційне значення. Відповідач подав клопотання про застосування строків позовної давності.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання апеляційну скаргу підтримав, просить ї задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Яковенко А. В. просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, підтримали доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 01.04.2018 між Бердичівським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги та адвокатом Омельчуком Віктором Олександровичем укладено Контракт № 23 з адвокатом, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі. Предметом контракту є зобов`язання адвокатом, за дорученням МЦ з надання БВДП надавати безоплатну правову допомогу відповідно до Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

Відповідно до розділу 4 даного Контракту передбачено, що адвокат зобов`язується : 1) надавати безоплатну правову допомогу якісно, в повному обсязі та визначені строки; 2) дотримуватися вимог Конституції України, процесуального законодавства України, Законів України "Про безоплатну правову допомогу", "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інших актів законодавства, здійснювати обов`язки відповідно до Правил адвокатської етики, регламенту МЦ; 3) захищати інтереси особи, якій надається безоплатна правова допомога всіма законним способами, діяти виключно в інтересах такої особи; 4) повідомляти МЦ про виникнення конфлікту інтересів, підстав для припинення надання чи заміни адвоката під час надання безоплатної правової допомоги, а також про будь - які істотні обставини та/ або зміни реквізитів для зв`язку на протязі 1 доби, а про заміну інших анкетних даних та місця реєстрації на протязі 3 діб ( а.с. 36-37 т.1).

Як вбачається з Доручення для надання безоплатної правової допомоги від 24.11.2017 № 834, відповідно до наказу центру від 23.11.2017 р № 1071/2, Бердичівський місцевий центр з надання БВПД призначає адвоката Омельчука В.О. для надання безоплатної вторинної правової допомоги - ОСОБА_1 ( а.с. 38 т.1).

23.03.2018 ОСОБА_1 звертався із заявою щодо організації надання безоплатної вторинної правової допомоги; про недотримання порядку та неналежне виконання зобов`язань адвокатом до Бюро правової допомоги у Попільнянському районі, згідно якої повідомив, що адвокат Омельчук В.О. не з`явився в судові засідання 22.03.2018 року та 12.04.2018, на його телефоні дзвінки не відповідає, фактично відмовився скласти процесуальні документи у всіх ланках судів (в т.ч. апеляційну скаргу), просив: видати невідкладно наказ щодо заміни адвоката Омельчука В.О. (а.с.42 т.1).

Відповідно до копії Розписки, Повістку про виклик до суду на ім`я ОСОБА_2 про з`явлення до Попільнянського районного суду Житомирської області на 14:30 12.04.2018, як представник заявника Омельчук В.О. одержав особисто 23.03.2018 року (а.с. 7 т.1).

В цивільній справі № 288/1256/17 міститься заява адвоката Омельчука В.О. від 06.12.2017 про ознайомлення з матеріалами справи, також адвокат Омельчук В.О. приймав участь в судових засіданнях Попільнянського районного суду 09.01.2018, 25.01.2018, 16.02.2018, 26.02.2018 (а.с. 27, 85-86, 123-124, 137-138, 140-141).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ № 288/651/19, № 288/1256/17 і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628.1475.19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на всі досліджені судом матеріали справи, дійшов до висновку, що всі позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на його суб`єктивній думці щодо неналежного виконання адвокатом Омельчуком В. О. його обов`язків під час розгляду справи №288/1257/17, оскільки рішенням суду в задоволенні його позовних вимог було відмовлено за безпідставністю.

Так, позивач повинен зазначити і довести підставу, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує обставинами надання йому неналежної безоплатної вторинної правової допомоги, що підтверджується змістом позовної заяви та поясненнями позивача у судовому засіданні. Проте таке судове рішення прийняте з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства з огляду на наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВС від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Отже пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом з формуванням належного складу співвідповідачів (постанова ВС від 21 липня 2025 року у справі справа № 686/28662/23 (провадження № 61-6627ск25)).

Згідно п. 4 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Найчастіше такі послуги надаються оплатно, але не виключається можливість надання цих послуг безоплатно (ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України). Незважаючи навіть на останню обставину, тобто на те, будуть ці послуги оплатними чи безоплатними, вони завжди матимуть майновий характер, оскільки послуга як така є майновим благом, тобто виступає об`єктом економічного обігу (товаром в широкому значенні). Тож, послуга породжує майнові права та обов`язки, які, в свою чергу, є різновидом майна.

На зобов`язальну природу правовідносин вказує те, що їх учасники перебувають у відносному правовому зв`язку, де інтереси кожного з них досягаються, перш за все, поведінкою контрагента, а сама поведінка контрагентів спрямована на передання майнових благ. Цей зобов`язальний зв`язок між виконавцем та замовником послуги повністю спирається на приватноправову методологію регулювання суспільних відносин, оскільки його суб`єкти є юридично рівними, вільно волевиявляють щодо вступу в правовий зв`язок один з одним та співвідносяться як майново незалежні учасники правових відносин.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 3 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну правову допомогу гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна вторинна правова допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.

Безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням.

Відповідно до встановлених обставин у даній справі, позивач ОСОБА_1 звернувся до Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги для отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17, ч. 3 ст. 19 та ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та на підставі звернення ОСОБА_1 від 22.11.2017 Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової видав наказ № 1071/2 від 22 листопада 2017 року «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 ».

Згідно розпорядчої частини наказу № 1071/2 від 22 листопада 2017 року встановлено: надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_1 ; призначити адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 та видати доручення адвокату для надання безоплатної вторинної правової допомоги заявнику; контроль за виконанням цього наказу покласти на ОСОБА_4 .

Відповідно до зазначеного наказу, 24 листопада 2017 року Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в особі Мельник О. О., видав Доручення № 834 на здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 в судах.

Зазначені документи були надані для представництва позивача ОСОБА_1 адвокатом Омельчуком В. О. в цивільній справі № 288/1256/17 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Попільнянського районного Відділення Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» про новий день звільнення (таким вважати день видачі трудової книжки), про визнання раніше внесеного запису про день звільнення 29.07.1997 року недійсним, про внесення нового дня звільнення 30.07.1997 року до трудової книжки, про заяву від 08.07.1997 року від лікаря (але не заввідділом) щодо звільнення з роботи і розрахунку, про виплату середнього заробітку за час затримки трудової книжки і розрахунку, про суперечність актів законодавства щодо реорганізації і правонаступництва (а. с. 16-17).

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Отже, адвокат Омельчук В. О. за дорученням № 834 від 24.11.2017 діяв від імені Бердичівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 в судах, проте Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не був залучений до участі у справі на підставі ст. 51 ЦПК України.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною і достатньою підставою для відмови у його задоволені, колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, проте позивач звільнений від сплати судового збору, зазначені витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки докази, на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу отримані позивачем перед судовим засіданням, що позбавило його права подати суду свої заперечення, надати ОСОБА_1 строк п`ять днів з дня отримання цього судового рішення для надання суду таких заперечень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник