ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2828/21 Номер провадження 22-ц/814/2216/25Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справ: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Дряниці Ю.В., Обідіної О.І., за участі секретаря судового засідання Буйнової О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бєлєвцової Ольги Олегівни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у сумісній власності,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказувала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 5 серпня 1995 року зареєстрували шлюб.

Під час шлюбу ними за набуто спільне майно, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , та автомобіль марки та моделі Opel Kadett, шасі номерний знак НОМЕР_1 , колір сірий, VIN № НОМЕР_2 , дата першої реєстрації 20.08.1994 року. Частки подружжя у праві спільній власності є рівними.

Позивач просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,8 кв. м., житловою площею 46,5 кв.м., визнавши об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає розподілу.

Позивач також просила суд визнати за нею право власності на частину автомобіля Opel Kadett, шасі номер автомобіль марки та моделі Opel Kadett, шасі номерний знак НОМЕР_1 , колір сірий, VIN № НОМЕР_2 , дата першої реєстрації 20.08.1994 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності задоволено в повному обсязі.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею загальною площею 64,8 кв. м., житловою площею 46,5 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частину автомобіля марки та моделі Opel Kadett, шасі номерний знак НОМЕР_3 , колір сірий, VIN № НОМЕР_2 , дата першої реєстрації 20.08.1994 року.

Не погодившись з рішенням районного суду його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Бєлєвцова О.О. та подала апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2025 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею загальною площею 64,8 кв. м., житловою площею 46,5 кв.м., та ухвалити нове, яким в задоволенні позову в даній частині відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню

Стверджує, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , хоч і була придбана в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак є особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Адже вказана квартира придбана за власні кошти ОСОБА_1 від продажу належного йому майна, співвласником якого ОСОБА_2 не була, даний правочин не вчинявся в інтересах їх з ОСОБА_2 сім`ї, а тому своєї нотаріальної згоди на укладання Договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено 02 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А. та зареєстровано за № 10357, який також було зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № П-8-20501, остання не давала, бо не було в цьому законної потреби.

Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 серпня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Вказана обставина підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 05 серпня 1995 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану.

Сторони суду відомостей щодо дати розірвання шлюбу не надали.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень 01 листопада 2021 року Фрунзенським районним судом м. Харкова розглянута цивільна справа №645/2827/21, у якій позов задоволено, шлюб, зареєстрований 5 серпня 1995 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом №1221, розірвано.

Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 02 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А., зареєстрованого нотаріусом в реєстрі за №10357, ОСОБА_1 , що в договорі діє як покупець, було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири від 02 жовтня 2004 року, відповідач ОСОБА_1 діяв в інтересах сім`ї, що свідчить про набуття квартири за адресою: АДРЕСА_2 в спільну сумісну власність подружжя.

На час розгляду справи вказаний договір купівлі-продажу є чинним, жодною стороною не оскаржений, не скасований, тому підлягає до застосування як такий, що регулює спірні правовідносини.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 05.10.2004 року № 4960274, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», право власності на квартиру за адресою: м. Харків зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А., зареєстрованого нотаріусом в реєстрі за №10357.

Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що під час шлюбу, а саме з 05.08.2005 року по 01.11.2021 року подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було придбано транспортний засіб автомобіль марки та моделі Opel Kadett, шасі номерний знак НОМЕР_3 , колір сірий, VIN № НОМЕР_2 , дата першої реєстрації 20.08.1994 року.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що спірне майно придбане під час шлюбу, а тому є спільним майном подружжям, яке підлягає поділу.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи наявні у справі докази районний суд вірно виходив з того, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 придбана під час перебування в шлюбі, теж саме стосується і транспортного засобу марки та моделі Opel Kadett, шасі номерний знак НОМЕР_3 , колір сірий, VIN № НОМЕР_2 , а тому є спільною сумісною власністю, яка підлягає поділу по частини кожному із подружжя. Даний факт відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

В апеляцій скарзі відповідач посилається на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , хоч і була придбана в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак є особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Адже вказана квартира придбана за власні кошти ОСОБА_1 від продажу належного йому майна, співвласником якого ОСОБА_2 не була, даний правочин не вчинявся в інтересах їх з ОСОБА_2 сім`ї, а тому своєї нотаріальної згоди на укладання Договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено 02 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А. та зареєстровано за № 10357, який також було зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № П-8-20501, остання не давала, бо не було в цьому законної потреби.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18, майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при його розподілі ділиться в рівних частках між ними, якщо шлюбним договором або домовленістю не визначено іншого.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів вважає, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бєлєвцової Ольги Олегівни - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ Ю.В. Дряниця __________________ О.І. Обідіна