Справа № 146/792/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Мороза І.С.,

за участі секретаря судового засідання Баранецької О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

відповідач: Томашпільська державна нотаріальна контора Вінницької області

вимоги позивача: про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

13 травня 2025 року до суду з цією позовною заявою звернулася ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , Томашпільської державної нотаріальної контори Вінницької області, адреса: пл. Т. Шевченка, 1, с-ще Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область про зняття арешту з майна.

Даний позов обґрунтовано наступним.

Позивачка ОСОБА_1 з 2 жовтня 2003 року являється власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку № 253232 вiд 2 жовтня 2003 року, гнформацгйною довгдкою з Державного реестру речових прав на нерухоме майно.

Однак, ухвалою Томашпiльського районного суду Вінницької областi про забезпечення позову вiд 2 вересня 2010 року у справі № 2-437/2010 заяву представника позивачки Курнаєвої О.З. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МБТI» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задоволено, накладено арешт на належний на праві приватної власностi на підставі оспорюваного договору дарування ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будiвлями, розташований по АДРЕСА_3 до вирішення спору судом по суті.

Згодом, рішенням Томашпiльського районного суду Вінницької областi вiд 5 жовтня 2010 року у справі № 2-437/2010 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляв самостiйних вимог на предмет спору КП « Могилів-Подільське МБТI» про визнання недiйсним договору дарування житлового будинку задоволено, визнано недiйсним договір дарування житлового будинку з господарськими будiвлями за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 19 травня 2009 року, посвідчений державною нотаріальною конторою, реєстр № 1139, визнано за ОСОБА_3 право приватної власностi на 100 % вказаного домоволодіння.

Заходи забезпечення позову у виглядi арешту на вказаний на праві приватної власностi ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими АДРЕСА_1 накладені ухвалою Томашпiльського районного суду вiд 2 вересня 2010 року - скасовано.

Згодом, 20 травня 2012 року позивач у справі № 2-437, ОСОБА_3 , померла.

Таким чином, оскiльки в ухвалі Томашпільського районного суду вiд 2 вересня 2010 року у справі № 2-437/2010 згадується адреса « АДРЕСА_3 », а в рішенні Томашпiльського районного суду Вгнницької області вiд 5 жовтня 2010 року було лише скасовано заходи забезпечення позову у виді арешту на належний ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_4 , то арешт на будинок АДРЕСА_1 до цих пір вважається не скасованим.

3 огляду на вказане, позивачка як власниця будинку АДРЕСА_1 позбавлена права розпоряджатися своєю власністю, оскiльки на даний будинок накладено арешт згідно ухвали Томашпiльського районного суду Вінницької області вiд 2 вересня 2010 року, тому з даним позовом вона звернулася до суду.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 травня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 12 червня 2025 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 червня 2025 року відкладено підготовчий розгляд справи на 27 червня 2025 року, за клопотанням представника позивача витребувано докази.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 27 червня 2025 року відкладено підготовчий розгляд справи на 24 липня 2025 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 липня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 8 серпня 2025 року.

Доводи учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася однак її представник адвокат Самар В.О. направив на адресу суду заяву, згідно якої справу просить розглянути без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити в повному обсязі, судові витрати залишити за позивачем.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак направила на адресу суду заяву, згідно якої справу просить розглянути без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

В.о. державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори направила на адресу суду заяву, згідно якої справу просить розглянути без її участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду, зазначила, що інформації по даній справі немає, оскільки всі документи Томашпільської державної нотаріальної контори по 2013 рік включно знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, встановив наступні обставини.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 , є власником житлового будинку з господарчими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку № 2655 від 2 жовтня 2003 року, посвідченим державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності приватна.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 404823059, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон6 відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також з даної довідки встановлено, що на вказаний будинок 7 вересня 2010 року Томашпільською державною нотаріальною конторою накладено арешт на підставі ухвали Томашпільського районного суду № 2-437/2010 від 2 вересня 2010 року.

Згідно ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-437/2010, заяву представника позивачки ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МБТI» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задоволено, накладено арешт на належний на праві приватної власностi на підставі оспорюваного договору дарування ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будiвлями, розташований по АДРЕСА_3 до вирішення спору судом по суті. Дана ухвала набрала законної сили 7 вересня 2010 року.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-437 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МБТІ» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, позов задоволено, визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 19 травня 2009 року, посвідчений Томашпільською державною нотаріальною конторою, реєстр № 1139, визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 100% вказаного домоволодіння. Заходи забезпечення позову у виді арешту на належний на праві приватне власності ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 накладені ухвалою Томашпільського районного суд від 2 вересня 2010 року, скасовано.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

З відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області встановлено, що спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено, копію повідомлення щодо накладення заборони на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі якого Томашпільською державною нотаріальною конторою 7 вересня 2010 року накладено арешт на вище зазначений будинок, не можливо, оскільки дане повідомлення на зберігання до Державного нотаріального архіву Вінницької області не передавалось.

Також, сторонами не заявлено та судом не встановлено, що на даний час на виконання рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 жовтня 2010 року здійснюються певні дії направлені на задоволення інтересів будь-яких фізичних чи юридичних осіб.

В іншому порядку усунути перешкоди у вільному володінні та розпорядженні майном позивач не може.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивачки, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26 цс 13 від 15 травня 2013 року.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.

Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

У частині 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частинами 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до абзацу 11 пп. 5.1 п. 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

На сьогодні позивачка має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачки.

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. (постанова ВП ВС від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18)

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. (постанова ВС від 06 травня 2024 року у справі № 725/3352/23).

Відповідно ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановив, що наявність незнятого арешту нерухомого майна становить перешкоду для позивачки та позбавляє можливості вільно розпоряджатись належним їй на праві власності нерухомим майном.

За таких обставин суд вважає, що арешт нерухомого майна, яке належить позивачці на праві власності, за відсутності виконавчого провадження та інших визначених законом підстав для цього, існує формально, що підтверджується дослідженими судом доказами, які містяться у матеріалах справи.

З огляду на наведене суд вважає, що наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт майна, є надмірним втручанням у права позивача, водночас зняття такого арешту майна не може бути проведене на загальних підставах.

З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні та достатні докази того, що позивачка, яка не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено спірний арешт, фактично позбавлена права вільно володіти та розпоряджатись належним їй на праві власності нерухомим майном, тому суд приходить до висновку про те, що вказаний арешт підлягає зняттю у судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 48, 51, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 206, 263, 265, 280, 293, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Томашпільської державної нотаріальної контори Вінницької області про зняття арешту з майна задоволити повністю.

Зняти обтяження (арешт нерухомого майна), реєстраційний номер обтяження 10220600, зареєстрований 7 вересня 2010 року Томашпільською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області у справі 2-437/2010 від 2 вересня 2010 року, об`єкт обтяження житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження (арешт) нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 26 липня 2002 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Томашпільська державна нотаріальна контора Вінницької області, , адреса: пл. Тараса Шевченка, 1 с-ще Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область.

Суддя: І. С. Мороз