Справа № 274/6928/21 Провадження № 2/0274/50/25
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
08.08.25 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретарів судового засідання Жмурко В.І., Гунчак Т.М., Ніколайчук О.І., Петричук В.С.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
доОСОБА_3 , представником якої є ОСОБА_4 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області, представником якого є Слюсарчук Є.А.,
проусунення перешкод у користуванні власністю,
ОСОБА_1 звернулася з позовом, у якому просить зобов`язати ОСОБА_3 усунути для неї, ОСОБА_1 , перешкоди у користуванні власними будинком та допоміжними господарськими спорудами, а також земельною ділянкою загального користування, до яких обмежено повноцінний доступ, шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою (парканів), розташованих між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Позов обґрунтований тим, що на підставі договору дарування від 21.04.1994 р. ОСОБА_1 отримала у дарунок домоволодіння АДРЕСА_1 , на земельній ділянці мірою 916,0 кв. м, що складається з будинку, допоміжних будівель сараю та погребу, із "підтверджуючим землеволодінням" (так у позовній заяві) на 1 075,2 кв. м. Рішенням № 539 від 22.09.2994 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області "Про розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 на два окремих домоволодіння" здійснено поділ між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по 50/100 ідеальних частин домоволодіння, "зареєструвавши" (так у позовній заяві) за ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1 із правом користування земельною ділянкою в розмірі 1 1179 кв. м, а за ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_2 із правом користування земельною ділянкою в розмірі 1 075,2 кв. м. На підставі договору дарування від 22.10.2008 р., укладеного ОСОБА_5 , власником домоволодіння АДРЕСА_3 стала ОСОБА_3 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, на свій власний розсуд ОСОБА_3 здійснила умовний поділ земельної ділянки, залишивши на своїй території погреб ОСОБА_1 , який пошкодила та зруйнувала, встановила паркан і загорожу під стінами будинку ОСОБА_1 , якими здійснила перешкоди у доступі та користуванні майном ОСОБА_1 , ОСОБА_3 користується значно більшою частиною земельної ділянки, ніж визначено.
ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що незрозумілим є, до якого погребу ОСОБА_1 не має проходу, погріб не належить ОСОБА_1 , тому паркан ОСОБА_3 не перешкоджає ОСОБА_1 доступу до погребу, немає чіткої площі земельних ділянок, на яких знаходяться житлові будинки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , немає чітко визначеного правовстановлюючого документа на них, паркан перебуває на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 .
Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області своєї позиції щодо предмета спору у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив, проте у своїх неодноразових заявах про розгляд справи за відсутності його представника зазначав що у вирішенні справи покладається на розсуд Суду.
Судом з`ясовано, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування від 21.04.1994 р., за умовами якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 50/100 часток жилого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з двох будинків: будинку під літерою А-1, будинку під літерою Б-1, до домоволодіння належать: погріб В-1, сарай Г-1, гараж Д-1, погріб-сарай Ж, розміщене на земельній ділянці 910,00 кв. м, в користування обдарованої переходять жилий будинок під літерою Б, погріб В, частина сараю Г (а. с. 6).
Рішенням № 539 від 22.09.2994 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області "Про розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 на два окремих домоволодіння" вирішено розділити домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 50/100 часток, ОСОБА_1 50/100 часток, домобудівлі літ. А-1 присвоїти АДРЕСА_1 та визнати право власності за ОСОБА_5 на ціле домоволодіння, домобудівні літ. Б-1 присвоїти АДРЕСА_2 та визнати право власності за ОСОБА_1 на ціле домоволодіння, зареєструвати право користування земельними ділянками: за домоволодінням АДРЕСА_4 1 075,2 м кв. (а. с. 7).

Цей саме рішенням міститься у матеріалах інвентаризаційної справи № 10623 (а. і. с. 20 21) та інвентаризаційної справи № 1972 (а. і. с. 108).

На підставі цього рішення Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області були видані:

свідоцтво про право приватної власності на жилий будинок від 10.11.1994 р., яке посвідчує, що цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_2 , дійсно належить ОСОБА_1 (а. с. 8), це саме свідоцтво міститься у матеріалах інвентаризаційної справи № 10623 (а. і. с. 22);

свідоцтво про право приватної власності на жилий будинок від 10.11.1994 р., яке посвідчує, що цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_5 (міститься у матеріалах інвентаризаційної справи № 1972 (а. і. с. 109).

З матеріалах інвентаризаційної справи № 10623, зокрема, з довідки від 17.02.2023 р. № 341 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а. і. с. 47) випливає, що власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .

Між ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_3 (Обдаровувана) укладено договір дарування житлового будинку від 22.10.2008 р., за умовами якого, з урахуванням додаткового правочину до цього договору від 01.11.2008 р., Дарувальник передає безоплатно у власність (дарує), а Обдаровувана приймає в дар цілий житловий будинок, який належить Дарувальнику, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до будинку належать: сарай Г, гараж Д, колодязь № 1, сарай-погріб Ж, будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці (а. с. 9, 10).

З матеріалів інвентаризаційної справи № 1972, зокрема, з довідки від 12.02.2022 р. № 40 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а. і. с. 129) випливає, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Зміст договору дарування від 21.04.1994 р. та договору дарування житлового будинку від 22.10.2008 р. свідчить про те, що сарай Г-1, про який йдеться у договорі дарування від 21.04.1994 р., та сарай Г, про якій йдеться у договір дарування житлового будинку від 22.10.2008 р., є однією є тією ж самою будівлею, що також випливає і з матеріалів інвентаризаційних справ № 10623 та № 1972 та Висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22.02.2024 р. № 657/02-2024 (далі Висновок експертів від 22.02.2024 р.)

З фотокарток, технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленому станом на 12.01.2022 р. та Висновку експертів від 22.02.2024 р. вбачається, що між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 наявна огорожа № 2, що стосується спору, яка була побудована у 2020 р., (а. с. 17 18, 129 133), 141 176, зокрема, фото № 1, № 2, № 12, № 14 (а. с. 158, 159), рисунок № 6 (а. с. 168), яка примикає до сараю Г (Г-1), чим позбавляє ОСОБА_1 доступу до цього сараю з території належного їй будинку по АДРЕСА_2 , тобто перешкоджає ним користуватися.

ОСОБА_3 не заперечує, що огорожа № 2 побудована нею та їй належить.

З фотокарток та Висновку експертів від 22.02.2024 р. випливає, що огорожа № 2 розташована впритул до сараю Г (Г-1), який за умовами укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договору дарування від 21.04.1994 р., та між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договору дарування житлового будинку від 22.10.2008 р. перебуває у власності як ОСОБА_1 , так і у власності ОСОБА_3 .

У цих договорах дарування не зазначено, у яких саме частках ОСОБА_5 відчужувався сарай Г (Г-1) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , проте у будь-якому випадку сарай Г (Г-1) перебуває у спільній (сумісній або частковій) власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) частина перша статті 355 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої третьої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Тобто у будь-якому випадку, незалежно від того, у якій саме спільній власності (сумісній або частковій) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебуває сарай Г, ОСОБА_1 має право ним (його частиною) володіти та користуватися.

Як зазначено вище, огорожа № 2 примикає до сараю Г (Г-1), чим позбавляє ОСОБА_1 доступу до цього сараю з території належного їй будинку по АДРЕСА_2 , тобто перешкоджає ним користуватися.

При цьому ОСОБА_3 не подано доказів, що огорожа № 2 перебуває на земельній ділянці, яка перебуває у її законному користуванні, зокрема, доказів, що у передбаченому законодавством України порядку встановлювалися межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .

Частинами першою та третьою. статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 391 визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що ОСОБА_3 має усунуту перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування сараєм Г (Г-1).

Разом з тим, для усунення цих перешкод достатнім буде знесення не усієї огорожі № 2, а її частини, яка примикає до сараю Г (Г-1), в обсязі, необхідному для забезпечення ОСОБА_1 вільного доступу до сараю Г (Г-1), а саме довжиною два метри.

Підстави для знесення іншої частини огорожі № 2 відсутні, так як ОСОБА_1 не довела, що частина цієї огорожі, яка залишиться, перешкоджатиме їй користуватися належним їй нерухомим майном, розташованому по АДРЕСА_2 .

Зокрема, ОСОБА_1 не подано доказів, що огорожа № 2 розташована на виділеній їй у користування земельній ділянці, матеріали справи не містять доказів, які б вказували, що у передбаченому законодавством України порядку встановлювалися межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .

Також Суд зазначає, що посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на те, що ОСОБА_3 користується значно більшою частиною земельної ділянки, ніж визначено, є безпідставним.

Так, як зазначалося вище, рішенням № 539 від 22.09.2994 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області "Про розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 на два окремих домоволодіння" вирішено, зокрема, зареєструвати право користування земельними ділянками (по АДРЕСА_2 ): за домоволодінням АДРЕСА_4 1 075,2 м кв. (а. с. 7).

За Висновком експертів від 22.02.2024 р. площа земельної ділянки, яке перебуває у користуванні будинковолодіння АДРЕСА_5 , становить 1 113,5 кв. м (пункт 2 висновку), тобто є меншою площею, ніж була виділена у користування наведеним у попередньому абзаці рішенням 1 117,9 кв. м.

Підсумовуючи наведене, Суд приходить до висновку, що позову підлягає частковому задоволенню, а саме зобов`язанням ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною останній частиною сараю Г (Г-1), який належить до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , шляхом знесення частини огорожі № 2, яка примикає вказаного сараю, довжиною два метри.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 5 831,00 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2. Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною останній частиною сараю Г (Г-1), який належить до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , шляхом знесення частини огорожі № 2, яка примикає вказаного сараю, довжиною два метри.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 5 831,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут