РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - Вітошка Ю.Г.,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - Соломон О.М.,

представника заінтересованої особи - Бондарчук А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУ НП в Рівненській області про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2025 заявник ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Вітошка Ю.Г. звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) заборонити наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також до місця перебування та місця роботи ОСОБА_1 ;

3) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно 28 січня 2020 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 26 січня 1991 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за № 100. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.05.2020 по справі № 569/1950/20, шлюб між заявником та заінтересованою особою розірвано.

Протягом останніх років заявник на систематичній основі потерпає від домашнього насильства з боку заінтересованої особи.

Працівниками правоохоронних органів неодноразово видавались термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Заінтересована особа неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 12.03.2021, справа № 569/4532/21, постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 05.06.2024, справа № 569/8926/24).

За направленням правоохоронних органів заявник була влаштована у 2022 році до відділення для осіб, які постраждали внаслідок домашнього насильства.

11.02.2025 року Рівненським районним управлінням поліції ГУНП в Рівненській області було зареєстровано кримінальне провадження № 00000454, правова кваліфіація ч.1 ст. 126 КК України.

Заявниця постійно відвідує консультації психолага, у зв`язку із проблемими, пов`язаними із домашнім насильством.

Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення насильства вона звернулась до суду із заявою про застосування обмежувального припису, вважає що навні ризики вірогідності продовження або повторного вчинення домашнього насильства щодо неї.

Просить заяву задоволити повністю.

Ухвалою суду від 31.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження з викликом сторін.

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника - адвокат Вітошко Ю.Г. (в режимі відеоконференції), який діє згідно доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги № 017/02.5/5938 від 27.06.2025 у судовому засіданні підтримали заяву у межах її доводів, просили задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви. Пояснив, що справді мали місце конфлікти з колишньою дружиною, за що притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, проте вирок було скасовано апеляційним судом, а відтак він вважається таким, що немає судимості. На даний час за адресою АДРЕСА_1 не проживає, що також підтверджується його листуванням з органами державної влади, оскільки не бажає перетинатись із ОСОБА_1 . Вважає заяву безпідставною, оскільки насильства щодо ОСОБА_1 після закінчення попереднього обмежувального припису, не вчиняв.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Соломон О.М. просила долучити докази по справі, у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити.

Представник заінтересованої особи Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Бондарчук А.І. в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Пояснив, що справді ОСОБА_1 зверталася на лінію «102» з приводу вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , який перебуває на обліку в Рівненському районному управлінні поліції ГУНП в Рівненській області за категорією обліку - «Кривдник».

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 22.05.2020.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07.10.2021 зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у проживанні в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27.10.2023 (справа № 569/17692/21) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Даним вироком було встановлено, що ОСОБА_2 у період часу з 28.02.2020 по 13.08.2020, маючи умисел на заподіяння психологічних страждань ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично вчиняв відносно неї психологічне домашнє насильство, що призвело до її психологічних страждань та підтверджується притягненням останнього 28.02.2020, 27.03.2020, 13.08.2020 Рівненським міським судом до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правовопрушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27.02.2024 вищевказаний вирок суду було скасовано у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК УКраїни, кримінальне провадження закрите. Закриття кримінального провадження відбулося не з реабілітуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 притягувався також до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП, зокрема: 12.03.2021, 05.06.2024 Рівненським міським судом Рівненської області.

Згідно інформації Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 18.06.2024 № 16528/200/01-2024 встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 03.04.2023 по 07.05.2024 зверталася неодноразово до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про вчинення відносно неї домашнього насильства, погроз, перешкоджання користуватися житловим будинком ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000164 від 02.02.2024 вбачається, що 02.02.2024 до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла ухвала Рівненського міського суду за скаргою ОСОБА_1 , в якій вказано, що ОСОБА_2 чинить останній перешкоди у проживанні в житловому будинку з господарськими спорудами за адресою : АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що за результатами розгляду звернень заявника працівниками Управління патрульної поліції в Рівненській області стосовно ОСОБА_2 виносилися термінові заборонні приписи у 2020-2021 роках, згідно яких останньому заборонявся вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

05.06.2024 постановою Рівненського міського суду Рівненської області, залишену без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 12.11.2024 по справі № 569/11625/24, видавався обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначались йому такі заходи тимчасового обмеження: - заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; місця її перебування та місця її роботи. У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.02.2025 Постанову Рівненського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року залишено без змін.

Викладені вище обставини сторонами визнавались, оскільки були предметом розгляду цивільної справи № 569/11625/24 у Рівненському міському суді Рівненської області, Рівненському апеляційному суді та Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду, а тому в даному судовому провадженні не досліджувались.

Судом також встановлено, що 11.02.2025 Рівненським районним управлінням поліції ГУНП в Рівненській області було зареєстровано кримінальне провадження № 0000454, правова кваліфікація ч.1 ст.126 КК України, станом на сьогоднішній день проводяться слідчі дії.

Згідно висновку психолога від 14.03.2025 № 90, заявник була доставлена в КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради екіпажем патрульної поліції після зустрічі на вулиці з колишнім чоловіком ОСОБА_2 .

Відповідно до довідок від 14.03.2025 № 88, від 14.03.2025 № 89, від 01.07.2025, заявник систематично відвідує консультації психолога КЗ "Денний центр соціально психологічної допомоги" Рівненської обласної ради, до якого вона звернулася за соціально-психологічною допомогою у вирішенні проблем, пов`язаних із домашнім насильством.

У судовому засіданні судом було досліджено електронні докази, подані заявником, з яких вбачаються факти зустрічі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вулиці в м. Рівне, та на подвір`ї житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Протидія насильству в сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести, в подальшому, до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України«Про запобіганнята протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18(провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №127/9600/22 вказано, що: «…обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях…».

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №161/16344/20).

За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його виглядіпсихологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У справі, що розглядається , на підтвердження своїх вимог заявниця надала суду, зокрема, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань , з якого вбачається, що 11.02.2025 Рівненським районним управлінням поліції ГУНП в Рівненській області було зареєстровано кримінальне провадження № 0000454, за ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно колишньої дружини. Правова кваліфікація ч.1 ст.126 КК України, станом на сьогодні проводяться слідчі дії.

Згідно висновку психолога від 14.03.2025 № 90, заявник була доставлена в КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради екіпажем патрульної поліції після зустрічі на вулиці з колишнім чоловіком ОСОБА_2 .

Відповідно до довідок від 14.03.2025 № 88, від 14.03.2025 № 89, від 01.07.2025, заявник систематично відвідує консультації психолога КЗ "Денний центр соціально психологічної допомоги" Рівненської обласної ради, до якого вона звернулася за соціально-психологічною допомогою у вирішенні проблем, пов`язаних із домашнім насильством.

Суд, аналізуючи матеріали справи вважає, що заявниця, звернувшись до суду, мала на меті вжити заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_2 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також шкоди для постраждалої особи, а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки заявниці.

Водночас, суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Тимчасове обмеження права користування майном кривдника ( що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 ) з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19).

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. У свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності, в тому числі і користувачів майном. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи, що найвища соціальна цінність, закріплена устатті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов"язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

З урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_1 доказів, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , а тому суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 в частині заборони наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також до місця перебування та місця роботи ОСОБА_1 , і заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судовому засіданні було встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку в АДРЕСА_1 , а тому у задовленні заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно відмовити.

Частина 1 ст. 350-5 ЦПК України передбачає, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб, але неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 81, 141, 259, 263-265, 294, 350-6, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУ НП в Рівненській області про видачу обмежувального припису задоволити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

1) заборонити наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також місця перебування та місця роботи ОСОБА_1 ;

2) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В решті вимог заяви - відмовити.

Копію рішення направити до Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Рівненській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Рівненське районне управління поліції ГУ НП в Рівненській області, адреса: м. Рівне, вул. Героїв поліції, 4, .

Суддя Н.Г. Кучина