Справа № 185/8702/25
Провадження 2-о/185/313/25
У Х В А Л А

08 серпня 2025 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабій С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя,

В С Т А Н О В И В:

02.08.2025 р. за допомогою системи «Електронний суд» до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , якою вона просить:

розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , укладений 16.08.2008 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського району м. Павлоград (актовий запис № 461);

стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття;

відновити заявнику дошлюбне прізвище ОСОБА_4 .

Заява подана в порядку окремого провадження. Заявник зазначає, що шлюбні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведеться, а відповідач не бере участі в утриманні дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2025, справа передана на розгляд головуючому судді Бабію С.О.

Дослідивши заяву, суддя дійшов таких висновків.

Заява ОСОБА_1 подана в порядку окремого провадження, передбаченого ст. 293 ЦПК України, яке застосовується до справ, що не мають спору про право. Однак заявлені вимоги не відповідають вимогам окремого провадження, а також порушують правила об`єднання вимог, встановлені ст. 188 ЦПК України.

Заява подана в неналежному порядку провадження.

Згідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно до ст. 109 СК України (розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей) подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви.

Заявник посилається на ст. 110 Сімейного кодексу України, за якою позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Заява ОСОБА_1 подана однією стороною, а не спільно подружжям за ст. 109 СК України, але не оформлена як позовна заява.

Вимога про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача відповідає п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, що дозволяє розгляд такої вимоги в порядку наказного провадження за умови відсутності спору про батьківство чи залучення інших заінтересованих осіб. У заяві таких спорів не зазначено, однак вимога про аліменти не оформлена як заява про видачу судового наказу відповідно до ст. 162 ЦПК України (або у позовному провадженні).

Вимога про відновлення дошлюбного прізвища (ст. 115 СК України) є похідною від розірвання шлюбу і також може розглядається в окремому провадженні (про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей) або у позовному провадженні (у разі подання позову). Таким чином, подання вимог у порядку окремого провадження суперечить ст. 19, 160, 161, 294 ЦПК України, та порушує правила об`єднання вимог, передбачені ст. 188 ЦПК України.

Частиною 1 статті 188 ЦПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Під вимогою слід розуміти матеріально - правову вимогу позову, яка складає його предмет. Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Отже, об`єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відтак, допускається можливість об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Той факт, що всі правочини укладені з одним відповідачем ОСОБА_5 , а право вимоги всіх первісних кредиторів до відповідача за всіма укладеними договорами перейшло до позивача, не може бути визнано обставиною, із якою процесуальний закон пов`язує можливість об`єднання в одній позовній заяві вимог, що не є пов`язаними між собою саме підставою виникнення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух; право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави, що відображено у п. 37 рішення у справі «Мушта проти України», заява № 8863/06, п.38 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, п.230 рішення у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06, п.53 рішення у справі «Круз проти Польщі», (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, п.44 рішення у справі («Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. theUnitedKingdom»), заява №23452/94, п.85 рішення у справі «Луордо проти Італії» («LUORDO v. ITALY»), заява № 32190/96).

Враховуючи вищенаведене у сукупності, доходжу висновку, що позовна заява підлягає поверненню особі, що її подала, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, у зв`язку з порушенням правила об`єднання позовних вимог.

Одночасно, у випадку звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою, слід враховувати наступне.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Так, закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною. (Постанова ВП ВС від 26.09.2024 №990/220/24)

Від змісту позовних вимог залежить і позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, для реалізації якого має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Тому позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо дотримання процесуального порядку форми та змісту позовної заяви (ч. 3 ст.175 ЦПК України)

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подається фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривень.

Отже, позивачу у разі подання позову слід надати докази сплати судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вимогу немайнового характеру, за реквізитами: Отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/м.Павл-д/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155; банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA0004583; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу 101; ; судовий збір, Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

При цьому згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Судом встановлено, що при зверненні до суду із заявою ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 підлягає поверненню на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України через порушення правил об`єднання вимог

Відповідно до ч. 5 ст. 185 ЦПК України, заява повертається не пізніше п`яти днів з дня її надходження, а копія залишається в суді.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 185, 188, 260, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду із заявою в належному порядку провадження, якщо будуть усунуті обставини, що стали підставою для повернення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя С.О. Бабій