Провадження № 2/522/1544/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника позивача адвоката Казарновського О.Л.,

представника відповідача Жигун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Казарновським Олександром Львовичем до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в якій просить: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів прокуратури та суду в розмірі 3500000,00 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом з 24 березня 2010 року (дати затримання за підозрою у вчиненні злочину) до 28 вересня 2018 (дати рішення про закриття кримінального провадження), тобто 8 років 6 місяців та 4 дні. Запобіжний захід «підписка про невиїзд» діяв щодо нього з 26 травня 2011 року до 25 липня 2024 року, тобто 13 років та два місяці. ОСОБА_1 утримувався під вартою з 24 березня 2010 року по 26 травня 2011 року - один рік два місяці та 2 дні. Таким чином, загальний строк, протягом якого ОСОБА_1 відчував на собі неправомірний тиск з боку державних органів України з 24 березня 2010 року по 25 липня 2024 року складає 14 років 4 місяці. Про те, що кримінальне провадження закрито 30 вересня 2018 року ОСОБА_1 дізнався від ОСОБА_2 , яка повідомила йому про відповідь Одеської обласної прокуратури від 12.03.2024 №31-1005ВИХ-24, до якої було додано копію постанови про закриття кримінального провадження від 28.09.2018. У цій постанові про закриття кримінального провадження питання про скасування запобіжного заходу не вирішено. Таким чином, до 12.03.2024 ОСОБА_1 не знав, яке прийнято рішення у справі та був впевнений, що він продовжує перебувати під слідством та що щодо нього діє запобіжний захід «підписка про невиїзд». Під час дії запобіжного заходу «підписка про невиїзд» ОСОБА_1 був зобов`язаний з`являтись по виклику до правоохоронних органів та до суду та не міг нормально планувати своє життя та щодо нього діяло незаконне обмеження свободи пересування. Запобіжний захід «підписку про невиїзд» скасовано ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси лише 25 липня 2024 року. Більше 14 років ОСОБА_1 заподіювали страждання, які призвели до позбавлення його можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок незаконних дій органів прокуратури з притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що, перебуваючи під слідством, судом, під вартою більше року та під дією запобіжного заходу «підписка про невиїзд» протягом більше ніж 14 років, він був вимушений шукати захисника для захисту в суді своїх прав та законних інтересів, витрачати на це грошові кошти, відвідувати судові засідання, вимагати розгляду справи безстороннім судом. Було порушено його звичний устрій життя. Через незаконне обвинувачення у вчиненні злочину у нього погіршився сон, він перебував у постійній нервовій напрузі, не міг належним чином виконувати роботу, спілкуватися з неповнолітним сином та батьком, мав пригнічений стан. Постійна нервова напруга загострила його захворювання та послабила імунітет. На момент затримання 24.03.2010 ОСОБА_1 працював на посаді оперуповноваженого УБОЗ, та мав великі плани на подальшу кар`єру та влаштування свого життя. І всі ці плани були зруйновані водночас завдяки незаконним та свавільним діям прокуратури та судів. З органів внутрішніх справ його було звільнено у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси Свяченої Ю.Б. від 04 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 67).

19.09.2024 на адресу суду від представника відповідача Державної казначейської служби України - Майстрової А.В. надійшов сформований 18.09.2024 в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що Казначейство, яке за ініціативою позивача залучено до справи як відповідач, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, отже не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачеві стверджуваними діями інших державних органів. Позивач вказує, що він перебував під слідством та судом з 24.03.2010 по 25.07.2024, тобто 14 років та 4 місяці. Однак, Казначейство звертає увагу суду, що такі доводи позивача є помилковими, оскільки кримінальне провадження №0000487 відносно позивача було закрито 30.09.2018 старшим слідчим прокуратури Одеської області у зв`язку з відсутністю події кримінального провадження. У період з 30.09.2018 по 25.07.2024 позивач не перебував під слідством, тому строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 8 років 6 місяців 5 днів 102 місяці 4 дні, з 24.03.2010 по 30.09.2018. Зазначила, що у разі якщо суд дійде до висновку про задоволення позовних вимог, то розмір моральної шкоди має розраховуватись виключно відповідно до положень статті 13 Закону про порядок відшкодування шкоду та з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про Державний бюджету України на 2024 рік», якою визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600,00 грн. Тому, розмір моральної шкоди на який вправі претендувати позивач становить 1 600,00 грн * 102 місяці 4 дні = 163 413,30 грн. Зазначений розмір моральної шкоди, на думку Казначейства, є достатнім для задоволення потреб позивача та відновлення його прав, натомість заявлений до відшкодування позивачем розмір моральної шкоди в сумі 3500000,00 грн є завищеним та необґрунтованим та його задоволення може призвести до збитків Державного бюджету України (а.с. 74, 86 89).

27.09.2025 на адресу суду від представника позивача адвоката Казарновського О.Л. надійшла сформована 26.09.2025 в системі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій зокрема зазначив, що про необхідність залучення до участі у справі саме органів Державного казначейства зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16; в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»; в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 521/1347/18. Кошти на користь ОСОБА_1 мають бути стягнуті з Державного бюджету України і виконувати таке рішення має саме Державне казначейство. Доводи Державного казначейства, викладені у відзиві, не спростовують доводів позовної заяви та не містять правових підстав для їх врахування (а.с. 109 111).

28.10.2025 на адресу суду від представника відповідача Одеської обласної прокуратури Раковича М.М. надійшов сформований 25.10.2025 в системі «Електронний суд» відзив на позов, в якому зокрема зазначено, що наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування суд має виходити із засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. ОСОБА_1

перебував під слідством та судом з 26.03.2010 (пред`явлення обвинувачення) до 31.05.2017 (закриття кримінального провадження) 86 місяців та 6 днів, та з 05.07.2017 (скасування постанови про закриття кримінального провадження) по 30.09.2018 (повторне закриття кримінального провадження) - 14 місяців та 26 днів. В той же час слід зазначити, що положеннями ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Отже, за таких обставин, мінімальний розмір відшкодування, на який може претендувати позивач за перебування під слідством та судом упродовж 101 місяць та 2 дні, становить 163307 грн (102 міс.*1600 грн+ (1600грн:30дн)*2 дн). При цьому не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача щодо перебування ним під слідством та судом до отримання відповіді обласної прокуратури від 12.03.2024 (про яку він дізнався від ОСОБА_2 ), у якій її повідомлено про закриття кримінального провадження, оскільки закон пов`язує закінчення вказаного строку з днем прийняття відповідного рішення (постанови слідчого, постанови, ухвали чи вироку суду), а не з часом ознайомлення з ним особи (підозрюваного, обвинуваченого). Вказана позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 3500000 грн позбавлена засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості, та є значно більшою, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи (а.с. 126 130).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності надійшла в провадження судді Ковтун Ю.І.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Ковтун Ю.І. від 05 лютого 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності - прийнято до провадження. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 146).

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 151).

Представник позивача адвокат Казарновський О.Л. у судовому засідання позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача Одеської обласної прокуратури Жигун І.В. у судовому засідання позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.03.2010 старший слідчий слідчого відділу прокуратури Одеської області Калінін С.В. прийняв постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також групи невстановлених осіб за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб у особливо великих розмірах (а.с. 54) та 17.03.2010 року прокурор Одеської області Присяжнюк В.С. визнав підслідність справи № 76 слідчим прокурорам та направив її для розслідування в слідчий відділ прокуратури Одеської області (а.с. 54 зв.).

24.03.2010 старший слідчий слідчого відділу прокуратури Одеської області Калінін С.В. прийняв постанову про порушення кримінальної справи відносно оперуповноважених УБОЗ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за ознаками ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 190 КК України та об`єднання їх в одне провадження з кримінальною справою № 76 (а.с. 54 зв.-55).

24 березня 2010 року слідчий затримав ОСОБА_1 за підозрою у скоєнні злочину,

передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК України.

26 березня 2010 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у заволодінні квартирою, яка належала ОСОБА_5 , за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК України.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси 27.03.2010 обрано стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що обвинувачений може ухилитись від слідства або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини в кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність (а.с. 11).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.04.2010 відмовлено в задоволенні апеляційної скарги адвоката Казарновського О.Л. на постанову Приморського районного суду від 27.03.2010 про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с. 11зв - 12).

21.04.2010 слідчий прокуратури Одеської області Калінін С.В. прийняв постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за ч.3 ст. 364 (зловживання владою) та ч. 2 ст. 190 (шахрайство) КК України та відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), та об`єднав їх в одне провадження з кримінальною справою № 76 (а.с. 55зв-56).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 продовжено строк тримання ОСОБА_1 під вартою до чотирьох місяців тобто до 24.07.2010 (а.с. 39).

Постановою судді апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2010 року строк тримання під вартою ОСОБА_1 було продовжено до 6 місяців (а.с. 40 41).

27 серпня 2010 року старший слідчий прокуратури Одеської області Калінін С.В. порушив кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 364 (зловживання владою) та за ч. 3 ст. 189 (вимагання), а також відносно ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 364 (пособництво у зловживанні владою), за ч. 3 ст. 189 (вимагання) та за ч. 3 ст. 383 КК України (завідомо ложне повідомлення про злочин).

02 вересня 2010 року старший слідчий прокуратури Одеської області Калінін С.В. здійснив перекваліфікацію справи 76 з ч. 2 ст. 190 на ч. 4 ст. 190 КК України та порушив кримінальну справу за ч. 4 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за ознаками шахрайства, скоєного повторно, організованою групою в особливо великих розмірах - по епізодам заволодіння майном ОСОБА_5 ; здійснив перекваліфікацію справи 76 з ч. 3 ст. 364 на ч. 3 ст.28 ч. 3 ст. 364 КК України та порушив кримінальну справу за ч. 3 ст.28 ч. 3 ст. 364 КК України відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 за зловживання владою в складі організованої групи; порушив кримінальну справу відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 364 - пособництво у зловживанні владою в складі організованої групи (а.с. 57 58).

17 вересня 2010 року заступник прокурора Одеської області постанову слідчого ОСОБА_6 від 02 вересня 2010 року про скоєння злочинів у складі організованої групи скасував (а.с. 58 59).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2010 року строк тримання під вартою ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було продовжено до 9 місяців, тобто до 24.12.2010 (а.с. 42).

08.12.2010 ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення в остаточній редакції за ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 190 та ч.2 ст. 190, ч. 2 ст. 146 КК, ч. 3 ст. 189 України (а.с. 35 37).

24.12.2010 заступник прокурора Одеської області затвердив обвинувальний висновок та 28.12.2010 головою апеляційного суду справу було направлено для розгляду до Київського районного суду м. Одеси, яка надійшла до суду 24.01.2011 (справа № 1512/1-308/11).

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2011 запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 було змінено, його було звільнено з-під варти в залі суду та обрано запобіжний захід підписку про невиїзд (а.с. 13).

Таким чином ОСОБА_1 перебував під вартою з 24.03.2010 по 26.05.2011.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.07.2013 виправдано ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 190 та ч.2 ст. 190, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину (справа № 1512/1-308/11) (а.с. 14-17.)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.03.2014 вирок Київського районного суду м. Одеси від 15.07.2013 було скасовано, та справу було направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Відносно підсудних було залишено запобіжний захід підписку про невиїзд (а.с. 45-46).

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року виправдано ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 190 та ч.2 ст. 190, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Інших підсудних, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також виправдано. Запобіжний захід було скасовано (а.с. 18 30).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.04.2016 вирок Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року скасовано, та справу направлено прокурору Одеської області для додаткового розслідування. Відносно підсудних було залишено запобіжний захід підписку про невиїзд (а.с. 47-49).

Одеська обласна прокуратура 10.06.2016 внесла відомості до ЄРДР № 0000487 за ч. 3 ст. 364 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; за ч. 4 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; за ч. 2 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; за ч. 2 ст. 146 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; за ч. 3 ст. 189 КК України відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; за ч. 2 ст. 383 КК України відносно ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що на момент повернення кримінальної справи № 50 для організації та проведення додаткового досудового слідства, КПК України 1960 року втратив чинність 13.04.2012 (а.с. 31).

Постановою старшого слідчого другого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської обласної Карачебан А.О. від 31.05.2017 кримінальне провадження № 0000487 від 24.06.2016 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 383 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України (а.с. 50).

Постановою заступника прокурора Одеської області від 05.07.2017 скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Одеської області від 31.05.2017 про закриття кримінального провадження № 0000487 (а.с. 61) та надано вказівку по кримінальному провадженню № 0000487 (а.с. 61 зв.).

Постановою старшого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської обласної ОСОБА_7 від 30.09.2018 року кримінальне провадження № 0000487 від 10.06.2016 відносно у тому числі ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 383 КК України закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. При цьому запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд не було скасовано (а.с. 52).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 у справі № 522/3874/24 клопотання адвоката Казарновського О.Л., діючого в інтересах ОСОБА_1 , про скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд задоволено. Скасовано міру запобіжного заходу ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд. В даній ухвалі зазначено: « ...Таким чином, з метою недопущення обмеження свободи пересування ОСОБА_1 , обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд підлягає скасуванню. (а.с. 60).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» наведено перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, завдану внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб (пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 ( провадження N 61-12505св19), від 15 вересня 2021 року у справі № 642/3626/18 (провадження № 61-7770св21).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у кримінальній справі №76 від 24.03.2010, кримінальному провадженні №0000487 від 10.06.2016, та був під дією міри запобіжного заходу з 24.03.2010 по 25.07.2024, що становить 172 місяці та 1 день.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальний розмір заробітної плати встановлений у розмірі 8000 гривень, який чинний на час розгляду справи.

Суд не погоджується з доводами відповідачів про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц зазначено, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У постанові від 18.10.2023 у справі № 705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином, безпідставними є доводи представників відповідачів про поширення на спірні правовідносини ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», оскільки стягнення моральної шкоди з цих підстав регулюються ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно з якою відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, моральна шкода у розмірі, мінімально визначеному ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» складає 8000 грн із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Суд погоджується з тим, що внаслідок кримінального переслідування, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду порушено проголошенні ст.ст. 29, 30, 33, 41 Конституції України права на свободу та особисту недоторканність, гарантії недоторканості житла ОСОБА_1 , його права на свободу пересування, права на вільний вибір місця проживання, право на вільне залишення території України з урахуванням не скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд.

Також суд вважає обґрунтованими посилання позивача, що в наслідок розпочатої кримінальної справи та обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, тримання під вартою, в подальшому знаходження під процесуальними обмеженнями, пов`язаними із підпискою про невиїзду, тривалої правової боротьби для доведення своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі через невизнання вини у вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_1 пережив душевні страждання внаслідок яких йому заподіяно моральну шкоду.

Отже, позивач набув право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 8000 грн, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01.01.2025.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Водночас суд зауважує, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд погоджується з тим, що таке тривале безпідставне притягнення позивача до кримінальної відповідальності, затягнутий процес досудового розслідування та судового розгляду призвели до моральних страждань, що настали у зв`язку з тримання під вартою, заборонами, доведеністю своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим, підпискою про невиїзд.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 тривало з 24.03.2010 по 28.09.2018, строк його перебування під вартою становить з 24.03.2010 до 26.05.2011, що є триваючим обмеженням в свободі пересування.

Суд також враховує період з 26.05.2011 по 25.07.2024 дію міри запобіжного заходу у вигляду підписки про невиїзд ОСОБА_1 , що також є триваючим обмеженням в свободі пересування та фактично відносно нього діяли обмеження, передбачені запобіжним заходом.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у кримінальній справі №76 від 24.03.2010 та у кримінальному провадженні №0000487 від 10.06.2016, а також був під дією запобіжного заходу з 24.03.2010 по 25.07.2024, тобто протягом періоду з 24.03.2010 по 25.07.2024, що становить 172 місяці та 1 день.

Внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, застосування незаконних запобіжних заходів ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 24.03.2010 по 25.07.2024.

Протягом усього цього часу позивач зазнавав страждання у вигляді негативних емоцій людини, абсолютної невизначеності стосовно своєї долі та відсутності ефективного способу правового захисту своїх прав. Таким чином суд погоджується, що тривалі неправомірні дії правоохоронних органів призвели до погіршення емоційного здоров`я позивача.

Все це у сукупності призводило до систематичного стресового стану позивача, необхідності тривалий час доводити свою невинуватість.

Отже, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди за кожен місяць слід виходити з урахуванням мінімальної зарплати станом на дату розгляду справи, що дорівнює 8000 грн. за кожен місяць. Тому за вказаний період підлягає стягненню компенсація моральної шкоди у розмірі 1376258,06 грн. (172 місяці х 8 000 грн. (місячна мінімальна заробітна плата на час розгляду справи) = 1 376 000 грн.; 258,06 грн. (за один день) х 1день = 258,06 грн.)

Водночас суд не знаходить підстав для відшкодування моральної шкоди понад 1376000 грн, тобто 3500000 грн, як оцінено позивачем, оскільки не доведено такого розміру, а компенсація 1376000 грн є достатньою.

Крім того, суд зазначає, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно висновків Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц вбачається, що тлумачення ч. 2 ст. 30 ЦПК України (нині ч.2 ст.48 ЦПК) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача, а відповідачем є держава.

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, зазвичай, має орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17).

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1376258,06 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 1376258 (один мільйон триста сімдесят шість тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 06 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08 серпня 2025 року.

Суддя Юлія КОВТУН