печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Іваненку С.С.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шкнай Ганни Іванівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала вказана цивільна справа.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10.03.2025 у справі № 757/14666/24-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задоволено.

14.03.2025 від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шкнай Г. І. через систему «Електронний суд» надійшла заява, відповідно до якої остання просила прийняти додаткове рішення, а саме: стягнути з відповідачки суму понесених судових витрат у загальному розмірі 17 188,56 грн.

02.06.2025 від відповідачки надійшли заперечення на ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, до суду надійшло клопотання, в якому просили судове засідання проводити за їх відсутності, подану заяву підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час засідання повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши заяву, надані до неї докази та матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 1-3 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10.03.2025 у справі № 757/14666/24-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задоволено.

Разом з тим, як вбачається із заяви про ухвалення додаткового рішення, у рішенні Печерського районного суду міста Києва від 10.03.2025 у справі № 757/14666/24-ц судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем, а саме:

1.6 000,00 грн - сума витрат на правничу допомогу адвоката Довженка О.В.;

2.219,60 грн - витрати на поштову службу «Е-Пост»;

3.968,96 грн - витрати на судовий збір;

4.10 000,00 грн - сума витрат на правничу допомогу адвоката Шкнай Г.І.

Загальна сума: 17 188,56 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шкнай Г. І. зазначає, що сума витрат на професійну правову допомогу складає у загальному розмірі 16 000, 00 грн.

Разом з тим, не надано до суду доказів, на підставі яких суд може визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

1) щодо надання правничої допомоги адвокатом Довженком О.В. на суму 6 000, 00 грн. - позивачем на надано жодного документу на підтвердження понесених витрат (договору про надання правничої допомоги, акту виконаних робіт, квитанцій, тощо). При цьому, як зазначає відповідачка у запереченнях - адвокат на жодне із призначених засідань не з`явився, що підтверджується довідками в матеріалах справи.

2) щодо надання правничої допомоги адвокатом Шкнай Г.І. на суму 10 000, 00 грн. - до матеріалів заяви долучено копію договору № 04/10/24 від 04.10.2024, та чотири платіжних інструкції на загальну суму 10 000,00 грн.

При цьому, згідно з п. 5 договору № 04/10/24 від 04.10.2024 за надання правової допомоги Клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі визначеному у Акті виконаних робіт та в порядку визначеному Сторонам за домовленістю, на підставі рахунку Адвоката.

Сторона у порушення вимог ст. 137 ЦПК України не надала до суду докази щодо обсягу наданих послуг та їх вартості (Акт виконаних робіт та рахунок).

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, такого розрахунку - позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Крім цього, суд не приймає до уваги надані чотири платіжних інструкції на загальну суму 10 000,00 грн., оскільки в призначеннях платежу зазначено: «переказ власних коштів». А отже, з наданих платіжних інструкцій неможливо встановити, що перерахування відбувались саме за надання правничої допомоги ОСОБА_3 .

Також, як зазначає відповідачка у запереченнях - адвокат жодного процесуального документа по справі не готувала, на жодне із призначених засідань не з`явилася, що підтверджується довідками в матеріалах справи.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до ч .5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Відповідачка у запереченнях на заяву про стягнення судових витрат просила відмовити у задоволенні відшкодування судових витрат у повному обсязі, оскільки заявлена для відшкодування сума є необґрунтованою.

Також, відповідачка вважає, що позивач за допомогою чинного процесуального механізму відшкодування витрат на правову допомогу намагається безпідставно стягнути з неї завищені та нічим не обґрунтовані суми витрат на правову допомогу, тобто фактично неправомірно збагатитись за рахунок іншої сторони.

При цьому, Верховний суд висловив свою позицію стосовно підтвердження витрат на правову допомогу у своєму рішенні від 27.07.2021 по справі №671/1957/20 та зазначив, що відсутність актів виконаних робіт, актів приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи, унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. Також, слід ураховувати, що наведений в договорі про надання правничої допомоги перелік послуг і квитанція до прибуткового касового ордеру не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 та ін).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи те, що витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 16 000,00 грн, зазначені представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Шкнай Г. І. у заяві про ухвалення додаткового рішення не підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає, що заява у цій частині не підлягає задоволенню.

Також, у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача просить стягнути кошти за витрати на поштову службу «Е-Пост» у розмірі 219,60 грн. та витрати за сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивач не робив жодної заяви щодо стягнення витрат на поштову службу «Е-Пост» у розмірі 219,60 грн. (окрім витрат на професійну правничу допомогу та витрат на судовий збір). Так, у позовній заяві позивач заявляв лише про очікувані витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Так, Верховним Судом неодноразово наголошувалося (зокрема в ухвалі №9901/264/19), що до жодного з видів правничої допомоги не можуть бути віднесені випадки, що не передбачені статтями 1, 19 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Оскільки, витрачені кошти на поштову службу не є витратами на професійну правничу допомогу, а позивач не заявляв про понесені витрати, пов`язані із розглядом справи - тому суд вважає, що заява у частині стягнення коштів за витрати на поштову службу також не підлягає задоволенню.

Крім цього, вимога про стягнення витрат за сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. є необґрунтованою, оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10.03.2025 у справі № 757/14666/24-ц вже було стягнуто судовий збір у розмірі 1 211,20 грн з відповідачки на користь позивача.

Отже, враховуючи те, що судові витрати, зазначені у заяві представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шкнай Ганни Іванівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - не підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 264, 270 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шкнай Ганни Іванівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: