Справа № 645/1572/25
Провадження № 2/645/1412/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.,

за участі секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами № 1253207 від 17.03.2024 року, № 24811-03/2024 від 15.03.2024 року, № 21965-02/2024 від 13.02.2024 року, № 25540-02/2024 від 15.02.2024 року та заборгованість за договорами позики № 779739894 від 25.02.2024 року, № 2421687 від 04.03.2024 року у загальному розмірі 154712,99 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.02.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 79739894. 14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 30 ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 79739894 у розмірі 24216,44 грн., з яких: 6189,63 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18026,81 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 04.03.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 2421687. 14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 29 ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2421687 у розмірі 40939,85 грн., з яких: 11143,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29796,35 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Також, 17.03.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1253207, за умовами якого позичальникові було надано у грошові кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. 28.08.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 28082024/1, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» передає (відступає) TOВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 28.08.2024 до Договору факторингу № 28082024/1 від 28.08.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 36356,70 грн., з яких: 11400 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 24236,70 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 720 грн. - сума заборгованості за комісією за надання кредиту.

Крім того, 15.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 24811-03/2024. 20.08.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20082024 у відповідності до умов якого, ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 20.08.2024 до договору факторингу № 20082024 від 20.08.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 16312,50 гривень, з яких: 4500,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 11812,50 гривень - заборгованість за відсотками.

Також, 13.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 21965-02/2024. 19.09.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19092024 у відповідності до умов якого, ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.09.2024 до договору факторингу № 19092024 від 19.09.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 26162,50 гривень, з яких: 9100,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 17062,50 гривень - заборгованість за процентами.

Крім того, 15.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 25540-02/2024. 19.09.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19092024 у відповідності до умов якого, ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.09.2024 до договору факторингу № 19092024 від 20.08.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 10725 гривень, з яких: 3900,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 6825 гривень - заборгованість за процентами.

Згідно з умовами кредитних договорів та договорів позики позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати надані їй кредити у строки, передбачені договорами кредиту та позики.

Всупереч умовам договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Ухвалою судді від 07 квітня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

14.04.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати.

В обґрунтування посилається на те, що 25.02.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №79739894 та 04.03.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2421687. Відповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за вказаними вище кредитними договорами, оскільки такий перехід права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 р. за договором факторингу №14/06/21, та за додатковою угодою №34 від 19.08.2024 р. до цього ж договору, укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» - є правомірним, оскільки укладання цих договорів відбулось ще до моменту підписання договору позики №79739894 від 25.02.2024 р. та договору позики № 2421687 від 04.03.2024 р., укладених між відповідачем та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», що в свою чергу унеможливлює встановити правомірність переходу прав вимоги за цим кредитним договором до позивача (фактор), так як грошова вимога, право якої відступається за зазначеними договорами факторингу є недійсною. Крім того, позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договорах. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Отже, через відсутність вказаних документів перевірити такі нарахування не можливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача, що ним зроблено не було, тому в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом необхідно відмовити позивачу за безпідставністю, оскільки позивач не довів належними, достовірними та допустимими доказами, що в нього існує право грошової вимоги до відповідача.

Щодо заборгованості за договором про споживчий кредит №1253207 від 17.03.2024 р. в розмірі 36356,70 грн. представник зазначала, що відповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором, оскільки не надав до суду Реєстру боржників від 28.08.2024 р. до Договору факторингу №28082024/1 від 28.08.2024 р. Позивач надав до суду договір факторингу №28082024/1 від 28.08.2024 р. за яким відсутня загальна сума прав вимоги, шо відступаються за Договором та ціна продажу, та в не повному обсязі, а саме 1 (першу), 2 (другу), 3 (третю) та 10 (десяту) сторінки. В свою чергу п.2. акту приймання-передачі до договору факторингу також не містить відомості загальної заборгованості за договором факторингу. Також позивачем не надано доказів сплати ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу №28082024/1 від 28.08.2024 р., який необхідно сплатити відповідно до п.3.4 Договору факторингу, в день підписання Акта прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта. Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення договору про споживчий кредит №1253207 від 17.03.2024 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договорах. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є не достатнім для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Щодо заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №24811-03/2024 від 15.03.2024 р. в розмірі 16312,50 грн., №21965-02/2024 від 13.02.2024 р. в розмірі 26162,50 грн. та №25540-02/2024 від 15.02.2024 р. в розмірі 10725,00 грн. представник відповідача вказувала, що відповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №24811-03/2024 від 15.03.2024 р., правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №21965-02/2024 від 13.02.2024 р., за договором про надання фінансового кредиту №25540-02/2024 від 15.02.2024 р., не надав до суду Реєстру боржників від 20.08.2024 р. до Договору факторингу №20082024 від 20.08.2024 р., не надав до суду Реєстру боржників від 19.09.2024 р. до Договору факторингу №19092024 від 19.09.2024 р. Позивач не надав докази щодо отримання відповідачем від первісного кредитора кредитних коштів за вищезазначеними кредитними договорами.

Ухвалою суду від 05.05.2025 року підготовче засідання у справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

07.05.2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких остання посилалась на те, що відповідно до умов кредитного договору, кошти надано Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею, та відповідно до п.35 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Згідно ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею. Тому, Позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються (Постанова Київського апеляційного суду по справі № 381/1311/23 від 25.06.2024). Звертала увагу на те, що суд при розгляді справі оцінює сукупно як матеріали справи надані сторонами, так і процесуальну поведінку сторін. Також, учасник справи мав право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо Відповідач не згоден з розрахунками заборгованості, наданими Позивачем чи ставить під сумнів правильність доданого до матеріалів справи Розрахунку заборгованості, він мав право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду, але скористалися даним правом. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Крім того, Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, Позивачем надано виксерокопіювання (Витяг) з Реєстру боржників, що містить лише дані Відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, в якій остання також просила відмовити в задоволенні позову та стягнути судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79739894, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 9000 гривень, строком на 30 днів, зі строком повернення позики (останній день) 25 березня 2024 року, процентна ставка (базова) в день 2,5 %, знижена процентна ставка 0,63 % у день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70 % за день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 783,6 %, орієнтовна загальна вартість позики 10701,00 гривень.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату, а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

28 липня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали Додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою сторони погодили внести зміни до пункту 1.3. договору та викладення його в наступній редакції: «1.3. Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики Фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства». 13 червня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали Додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою сторони погодили внести зміни до пункту 9.1. договору та викладення його в наступній редакції: «9.1 Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». 19 серпня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали Додаткову угоду № 34 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою сторони погодили передачу Реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року та підписали відповідний акт прийму-передачі від 19 серпня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 24216,44 гривень, з яких: 6189,63 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 18026,81 гривень сума заборгованості за відсотками.

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 79739894 від 25 лютого 2024 року за період з 19.08.2024 року по 31.01.2025 року, станом на 31 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 79739894 від 25.02.2024 року не погашена, залишок заборгованості складає 24216,44 гривень.

Крім того, судом встановлено, що 04 березня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики (з фіксованою процентною ставковю) № 2421687, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 12000 гривень, строком на 30 днів, зі строком повернення позики (останній день) 03 квітня 2024 року, процентна ставка (базова) в день 2,50 %, знижена процентна ставка 0,75 % у день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70 % за день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1081,20 %, орієнтовна загальна вартість позики 14700,00 гривень.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату, а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

28 липня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали Додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою сторони погодили внести зміни до пункту 1.3. договору та викладення його в наступній редакції: «1.3. Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики Фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства». 13 червня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали Додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою сторони погодили внести зміни до пункту 9.1. договору та викладення його в наступній редакції: «9.1 Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». 19 серпня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали Додаткову угоду № 34 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою сторони погодили передачу Реєстру боржників № 29 від 19 серпня 2024 року та підписали відповідний акт прийму-передачі від 19 серпня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 29 від 19 серпня 2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 40939,85 гривень, з яких: 11143,50 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 29796,35 гривень сума заборгованості за відсотками.

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 2421687 від 04 березня 2024 року за період з 19.08.2024 року по 31.01.2025 року, станом на 31 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 2421687 від 04.03.2024 року не погашена, залишок заборгованості складає 40939,85 гривень.

Також, судом встановлено, що 17 березня 2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №1253207, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 12000 гривень, строком на 105 днів з 17.03.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту і завершується 01.04.2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.06.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 2250,00 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 14250,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 27090,00 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 39090,00 грн. Денна процентна ставка (за весь строк кредитування) складає: (27090,00 грн. / 12000,00 грн.) / 105 днів *100%/=2,15%. Орієнтована реальна річна процентна ставка (за весь строк кредитування) дорівнює 5966,00 % річних. Комісія за надання кредиту 720 грн., яка нараховується за ставкою 6,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1530,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,85% від фактичного залишку кредиту кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 24840,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

28.08.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 28082024/1, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» передає (відступає) TOВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників та підписали відповідний акт прийму-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 28082024/1 від 28 серпня 2024 року.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 28.08.2024 до Договору факторингу № 28082024/1 від 28.08.2024, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 36356,70 гривень, з яких: 11400 гривень сума заборгованості за основним зобов`язанням; 24236,70 гривень сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 720 гривень сума заборгованості за комісією за надання кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 1253207 від 17 березня 2024 року за період з 17.03.2024 року по 28.08.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 1253207 від 17.03.2024 року не погашена, залишок заборгованості складає 36356,70 гривень.

Крім того, судом встановлено, що 15 березня 2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено договір про надання фінансового кредиту № 24811-03/2024, відповідно до умов якого товариство надало клієнту кредит в розмірі 4500 грн. строком на 120 днів, з процентною ставкою 2,50 % в день на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених цим договором.

20.08.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20082024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників та підписали відповідний акт прийму-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 20082024 від 20 серпня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 20.08.2024 до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 16312,50 гривень, з яких: 4500 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 11812,50 гривень сума заборгованості за відсотками.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № 24811-03/2024 від 15 березня 2024 року за період з 20.08.2024 року по 31.01.2025 року, станом на 31 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 24811-03/2024 від 15.03.2024 року не погашена, залишок заборгованості складає 16312,50 гривень.

Також, судом встановлено, що 13 лютого 2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено договір про надання фінансового кредиту № 21965-02/2024, відповідно до умов якого товариство надало клієнту кредит в розмірі 9100 грн. строком на 120 днів, з процентною ставкою 2,50 % в день на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Крім того, судом встановлено, що 15 лютого 2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено договір про надання фінансового кредиту № 25540-02/2024, відповідно до умов якого товариство надало клієнту кредит в розмірі 3900 грн. строком на 120 днів, з процентною ставкою 2,50 % в день на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених цим договором.

19.09.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників та підписали відповідний акт прийму-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19092024 від 19 вересня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 19.09.2024 до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 21965-02/2024 від 13.02.2024 року в сумі 26162,50 гривень, з яких: 9100 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 17062,50 гривень сума заборгованості за процентами, а також за договором № 25540-02/2024 від 15.02.2024 року в сумі 10725 гривень, з яких: 3900 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 6825 гривень сума заборгованості за процентами.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № 21965-02/2024 від 13 лютого 2024 року за період з 19.09.2024 року по 31.01.2025 року, станом на 31 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 21965-02/2024 від 13.02.2024 року не погашена, залишок заборгованості складає 26162,50 гривень.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № 25540-02/2024 від 15 лютого 2024 року за період з 19.09.2024 року по 31.01.2025 року, станом на 31 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 25540-02/2024 від 15.02.2024 року не погашена, залишок заборгованості складає 10725 гривень.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, позивачем доведено факт укладення відповідачем вищевказаних договорів в електронній формі, які підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши вказані договори, відповідач добровільно погодилась на визначені у них умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.

Таким чином, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами № 1253207 від 17.03.2024 року, № 24811-03/2024 від 15.03.2024 року, № 21965-02/2024 від 13.02.2024 року, № 25540-02/2024 від 15.02.2024 року та за договорами позики № 779739894 від 25.02.2024 року, № 2421687 від 04.03.2024 року.

Договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Отже, укладений між фінансовою установою та позивачем договір факторингу є належним доказом переходу права вимоги до боржника за кредитним договором.

Окрім того, з матеріалів справи чітко вбачається, що позивачем до позовної заяви додано копії договорів факторингу, акти прийому- передачі реєстру боржників, витяги з реєстру боржників, з якими і пов`язано набуття позивачем права вимоги.

Отже, судом було встановлено, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .

Разом з тим, як передбачено умовами договору позики № 79739894 від 25.02.2024 року, договору позики № 2421687 від 04.03.2024 року, договору про надання фінансового кредиту № 24811-03/2024 від 15.03.2024 року та договору про надання фінансового кредиту № 25540-02/2024 від 15.02.2024 року, надання позики та кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника.

Доказом надання позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором позики № 79739894 від 25.02.2024 року, договором позики № 2421687 від 04.03.2024 року, договором про надання фінансового кредиту № 24811-03/2024 від 15.03.2024 року та договором про надання фінансового кредиту № 25540-02/2024 від 15.02.2024 року, а відповідач ці кошти отримав.

Зі змісту наданих до суду договорів позики та кредиту неможливо встановити, на який саме рахунок позичальника та яким чином була перерахована сума позики.

Виписки з рахунку, платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, сервісів он-лайн платежів, тощо, які б підтверджували перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ОСОБА_1 коштів у розмірі 9000,00 гривень за договором позики № 79739894 від 25.02.2024 року та коштів у розмірі 12000,00 гривень за договором позики № 2421687 від 04.03.2024 року, перерахування ТОВ «Аванс Кредит» ОСОБА_1 коштів у розмірі 4500,00 гривень за договором про надання фінансового кредиту № 24811-03/2024 від 15.03.2024 року та 3900,00 гривень за договором про надання фінансового кредиту № 25540-02/2024 від 15.02.2024 року, позивачем не надано.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду позивач у позовній заяві та у додаткових поясненях виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку та надходження на нього коштів, відповідної виписки з рахунку.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за договорами позики та кредиту не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки самі розрахунки є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.

Крім того, з вказаних розрахунків слідує лише загальні суми заборгованості за: договором позики № 79739894 від 25.02.2024 року, а саме: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6189,63 гривень та сума заборгованості за відсотками 18026,81 гривень; договором позики № 2421687 від 04.03.2024 року, а саме: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 11143,50 гривень, сума заборгованості за відсотками 29796,35 гривень; договором про надання фінансового кредиту № 24811-03/2024 від 15.03.2024 року, а саме: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 4500 гривень, сума заборгованості за відсотками 11812,50 гривень; договором про надання фінансового кредиту № 25540-02/2024 від 15.02.2024 року, а саме: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 3900 гривень, сума заборгованості за відсотками 6825 гривень, які утворилися на час отримання позивачем права вимоги та залишилась незмінними на час подачі позову.

За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів у позику відповідачу на його рахунок, або іншим способом, а також фактичного користування відповідачем коштами, суд висновує про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договором позики № 79739894 від 25.02.2024 року, договором позики № 2421687 від 04.03.2024 року, договором про надання фінансового кредиту № 24811-03/2024 від 15.03.2024 року та договором про надання фінансового кредиту № 25540-02/2024 від 15.02.2024 рокув повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення суми заборгованості за договором про споживчий кредит № 1253207 від 17.03.2024 року та за договором про надання фінансового кредиту № 21965-02/2024 від 13.02.2024 року суд приходить до наступного.

Як слідує зі змісту договору про надання фінансового кредиту № 21965-02/2024 від 13.02.2024 року, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 , договір укладений в електронній формі та підписаний відповідно одноразовим ідентифікатором

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18.

Будь-яких доказів на спростування того, що договори були укладені в електронному вигляді, відповідачем не надано.

Зі змісту довідки, яка складена директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Велікановим Є.М. від 30 січня 2025 року слідує, що даний документ видається ТОВ «Аванс Кредит» та підтверджує, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № 342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України № 21/788-рк від 01.05.2023 року. Між їх підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 2022-01-12. Відповідно до зазначеного договору було успішно прийнято платежі на користь AVANSCREDITLLC: 13-02-2024 18:30:07 на суму 9100,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 343329665, призначення платежу: зарахування 9100 грн на карту НОМЕР_1 .

За таких обставин суд вважає доведеним факт зарахування на виконання умов кредитного договору № 21965-02/2024 від 13 лютого 2024 року, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 , кредитних коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 9100,00 гривень.

Отже, ТОВ «Аванс Кредит» свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. Відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати кредитної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредитних коштів чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, встановивши укладення між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем кредитного договору, відсутність повної сплати боргу за договором, перехід права вимоги до позивача, суд доходить висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 21965-02/2024 від 13 лютого 2024 року в загальному розмірі в сумі 26162,50 гривень.

Крім того, як слідує зі змісту договору про споживчий кредит № 1253207 від 17.03.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ОСОБА_1 , договір укладений в електронній формі та підписаний відповідно одноразовим ідентифікатором.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18.

Будь-яких доказів на спростування того, що договори були укладені в електронному вигляді, відповідачем не надано.

З платіжного доручення № 35806601 від 17.03.2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти згідно договору № 1253207 в розмірі 12000 грн.

За таких обставин суд вважає доведеним факт зарахування на виконання умов кредитного договору № 1253207 від 17 березня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 , кредитних коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 12000,00 гривень.

Отже, ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. Відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати кредитної заборгованості.

При цьому, щодо стягнення з відповідача комісії за кредитним договором № 1253207 від 17 березня 2024, то суд зазначає таке.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/абокредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за надання кредиту комісія в сумі 720 грн, передбачена в п. 1.5.1 кредитного договору, п. 4 паспорта споживчого кредиту.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.5.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати разову комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 720 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредитних коштів чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, встановивши укладення між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та відповідачем кредитного договору, відсутність повної сплати боргу за договором, перехід права вимоги до позивача, суд доходить висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1253207 від 17 березня 2024 року в загальному розмірі в сумі 35636,70 гривень.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22, постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22, провадження № 61-16010св23, від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23, провадження № 61-15995св23)).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за договором позики), ціни позову (154712,99,00 грн), обсягу доказів, слід дійти висновку, що надання усної консультації, ознайомлення з матеріалами справи, складання відзиву не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу.

Крім того, слід звернути увагу на позицію Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22, згідно якої при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Отже, враховуючи, що позов задоволено частково, з урахуванням обсягу та складності наданих відповідачу послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи, складених процесуальних документів, їх значення для розгляду спору, категорії справи, ціни позову, обсягу доказів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд вважає, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 4792,80грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 279 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 514, 516, 524, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 629, 631, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1, 1077 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 1253207 від 17.03.2024 року в розмірі 35636,70 грн., з яких 11400 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 24236,70 грн. сума заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 21965-02/2024 від 13.02.2024 року в розмірі 26162,50 грн., з яких 9100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 17062,50 грн. сума заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1209,52 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4792,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 11.08.2025 року.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , ІВАN № НОМЕР_2 ;

представник позивача Миколаєнко Вікторія Миколаївна, адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, діє на підставі довіреності № 666 від 05.12.2024;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

представник відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_2 , діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії ВІ № 1295060.

Суддя Е.Є. Сілантьєва