1Справа № 335/4916/25 2/335/2383/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Кам`янсько-Дніпровської міської військової адміністрації Запорізької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Кам`янсько-Дніпровської міської військової адміністрації Запорізької області про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,28 кв.м, житловою площею 40,4 кв.м в обґрунтування якого зазначила наступне.

Позивач є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.09.2002 державним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області Чайкою Т.П., зареєстровано в реєстрі за №670.

21.10.2002 договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в Запорізькому бюро технічної інвентаризації за реєстровим №10.

У зв`язку з військовою агресією росії проти України місто Кам`янка-Дніпровська стало тимчасово окупованою територією і позивач була вимушена переїхати до міста Дніпра. Позивачеві стало відомо, що внаслідок воєнних дій її квартиру було пошкоджено. Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим.

23 лютого 2023 року Верховною Радою України прийнятий Закон України № 2923-IX «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». Зазначений закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна. Постановами Кабінету Міністрів України від 21.04.2023 № 381 та від 30.05.2023 № 600 затверджені відповідні порядки, якими деталізовані та впроваджуються механізми, визначені положеннями закону про компенсацію.

Однією з обов`язкових умов отримання компенсації за пошкоджене житло згідно цих положень є наявність відомостей про пошкоджений об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Для отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна отримувачу компенсації необхідно провести дії щодо державної реєстрації припинення такого права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Будучи потенційним отримувачем компенсації для відновлення своєї квартири, пошкодженої внаслідок бойових дій, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації, позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності щодо спірної квартири.

Рішенням державного реєстратора від 01 серпня 2024 року № 74381295 позивачеві було відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що державному реєстратору не вдалось отримати відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано до 01 січня 2013 року. У цьому рішенні державного реєстратора вказано наступне: «Державним реєстратором був направлений запит до Василівського комунального підприємства «Василівське бюро технічної інвентаризації, але відповідь в установлений термін на момент прийняття рішення не надійшла». Таким чином, у зв`язку з відсутністю доступу до відповідних джерел інформації через тимчасову окупацію м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області державним реєстратором прав на нерухоме майно позивачеві було відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою в зв`язку із зазначеними вище обставинами.

Зазначене рішення державного реєстратора унеможливлює отримання позивачем в майбутньому компенсації для відновлення своєї квартири, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на спірну квартиру, позивач була вимушена звертатися з позовом про визнання права власності у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України, оскільки на теперішній час її право власності на спірну квартиру не визнається.

Ухвалою судді від 28.05.2025 відкрито провадження в справі, розпочато в справі підготовче провадження, призначене підготовче засідання, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

24.07.2025 судом закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові. Також позивач надала суду для огляду оригінали всіх документів, копії яких були подані до суду з позовом, та пояснила суду, що рішення державного реєстратора, яким їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, вона не оскаржувала.

Представник відповідача Кам`янсько-Дніпровської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився. 17.07.2025 представник відповідача Грицюк А.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника відповідача. В заяві представник просив суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачеві на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.09.2002 державним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області Чайкою Т.П., зареєстровано в реєстрі за №670 (а.с. 11), на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Кам`янсько-Дніпровським державним комунальним підприємством «Житло» виготовлено технічний паспорт на спірну квартиру, згідно якого трикімнатна квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 64,26 кв.м, житлову 40,4 кв.м, складається з 1-ї кімнати площею 19,1 кв.м, 2-ї кімнати площею 11,8 кв.м, 3-ї кімнати площею 9,5 кв.м, кухні - 8,2 кв.м, ванної кімнати площею 2,2 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, коридору площею 8,4 кв.м, вбудованої шафи площею 1,3 кв.м., балкона площею 0,93 кв.м, та лоджії площею (а.с.12-13).

Оригінали всіх вищезазначених документів наявні у позивача та оглянуті судом у засіданні.

13.06.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя із заявою про державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру № 61511178.

01.08.2024 державним реєстратором прийнято рішення № 74381295, яким позивачеві відмовлено в проведенні реєстраційних дій за заявою № 61511178, про що винесено відповідне рішення. У якості підстави для відмови в проведенні реєстраційних дій державним реєстратором заначено не усунення обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав (п. 8 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статей 316, 317, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Тобто, за вказаною нормою права, вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

На момент укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна був визначений Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121.

Пунктами 1.4 1.7 вищезазначеної Інструкції було визначено, що державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.

У відповідності до п. 2.1 вищезазначеної Інструкції реєстрація провадилася на підставі правовстановлювальних документів у такому порядку: а) заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлювального документа (оригінал та копію); б) відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис у реєстрову книгу; в) адреса об`єкта, що реєструється, записується в алфавітний журнал адрес; г) прізвище, ім`я та по батькові фізичних осіб власників нерухомого майна вноситься в алфавітний журнал або картку картотеки власників; ґ) на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис. Якщо на правовстановлювальному документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа; д) на копії правовстановлювального документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; е) до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище, ім`я та по батькові або найменування власника, назва і зміст правовстановлювального документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію.

Згідно п. 9 додатку № 1 до вищезазначеної Інструкції договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, є правовстановлювальними документами, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

З наданого позивачем реєстраційного посвідчення (а.с. 11 зворот) вбачається, що 21.10.2002 Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності позивача на спірну квартиру було зареєстроване в порядку та у спосіб, передбачені чинний на той момент законодавством.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).

Доказів того, що відповідачем не визнається або оспорюється право власності позивача на спірну квартиру матеріали справи не містять. Оригінали всіх документів, що засвідчують право власності позивача на спірну квартиру, перебувають у позивача.

Суд зазначає, що в даному випадку зміст позовних вимог не відповідає змісту порушених прав, оскільки необхідність захисту своїх прав у цій справі позивач обґрунтовує відмовою державного реєстратора у проведені реєстраційних дій за заявою позивача, проте це рішення позивачем не оскаржувалося. Водночас позивач звернувся до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру до відповідача, який не оспорює таке право.

З наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.09.2002 державним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області Чайкою Т.П., зареєстровано в реєстрі за №670, речове право на яке зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, судом встановлено, що реєстраційний напис вчинений 21.10.2002 Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, який у свою чергу, є підтвердженням реєстрації відповідного речового права, що виникло до 01.01.2013 року.

Крім того слід урахувати, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376 «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (у редакції станом на час розгляду справи), м. Кам`янка-Дніпровська віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України.

Також, нормами статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону, запроваджена в Україні з 01.01.2013. До 01.01.2013 державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.

Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 дійшла висновку, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Таким чином, у випадку позивача договір купівлі-продажу квартири посвідчений нотаріально, що посвідчує набуття його права та позначка на ньому, яка свідчить про проведення державної реєстрації до 01.01.2013 року збережений в оригіналі, та був долучений до пакету документів з яким позивач зверталася до державного реєстратора у відповідності до норм чинного законодавства, для проведення державної реєстрації речового права на об`єкт нерухомого майна. При цьому, запитувана державним реєстратором інформація у Василівському БТІ не може бути надана у зв`язку із окупацією міста, разом з тим, позивачем подано всі необхідні документи для проведення реєстрації права власності у реєстрі речових прав.

На думку суду, належним способом захисту прав та інтересів позивача має бути оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову в проведенні реєстраційних дій.

Отже судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує визнання за позивачем права власності в порядку ст. 392 ЦК України, як і не встановлено обставин за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності ОСОБА_1 нерухомого майна, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає, або зумовлює неможливість реалізації права власності, у тому числі вільно розпоряджатися нерухомим майном, за наявності у позивача оригіналу договору купівлі-продажу на нерухоме майно.

Таким чином, зважаючи на те, що докази порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача в матеріалах справи відсутні, обставини, за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності позивачу нерухомого майна не підтверджено, документ, який засвідчує право власності на квартиру, перебуває у позивача, тому відсутні підстави для застосування положення ст. 392 ЦК України та задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів, в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Кам`янсько-Дніпровської міської військової адміністрації Запорізької області про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Кам`янсько-Дніпровської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, ідентифікаційний код 45065873, адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164.

Суддя А.В. Стеценко