Номер провадження 2-о/754/442/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

Короткий зміст заявлених вимог та заперечень проти заяви

06 серпня 2025 року адвокат Солдаткін О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Суду з цією заявою, він просить видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , на строк 6 (шість) місяців із забороною щодо наближення на 100 метрів до місця проживання та/або перебування ОСОБА_1 .

В обґрунтування необхідності видачі обмежувального припису Заявниця посилається на систематичне психологічне насильство з боку колишнього чоловіка. Заявниця стверджує, що починаючи з 2020 року, попри офіційне розірвання шлюбу та судові рішення щодо аліментів і визначення місця проживання дитини, кривдник постійно переслідує та погрожує Заявниці, що створює атмосферу страху та небезпеки. Звернення до правоохоронних органів не принесли бажаного результату, що, ймовірно, пов`язано зі службовим становищем кривдника як чинного працівника поліції. Це перешкоджає об`єктивному розслідуванню та залишає заявницю без належного захисту. У зв`язку з вичерпанням можливостей позасудового вирішення ситуації та небезпекою для життя і здоров`я, Заявниця звертається до суду з вимогою видати обмежувальний припис.

На підтвердження обставин, що викладені у заяві, Заявниця надала, зокрема, такі докази: інформація про виявлення пристрою слідкування на автомобілі (28.09.2020); адміністративний протокол № 277506 від 12.05.2021 за статтею 183 КУпАП; відомості про початок кримінального провадження № 0000088 від 05.05.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України; звернення до поліції (№ 63311 від 25.09.2021, № 7781 і № 7791 від 13.02.2022, від 04.04.2024, № 24084 від 29.05.2024, № 26578 від 11.06.2024, № 33572 від 03.05.2025, № 46912 від 19.06.2025) та відповіді на них; відомості про звернення до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 12.06.2024 та відповідь на нього; інформація про знищення архівних матеріалів поліції у зв`язку з воєнним станом. Також у запереченнях від 08.08.2025 представник Заявниці подав додаткові докази: аудіозаписи та відеозаписи.

Заявниця в судовому засіданні підтвердила, що її колишній чоловік систематично та протягом тривалого вчиняє домашнє насильство щодо неї, оскільки здійснює неузгоджені візити до її житла та виявляє агресивну поведінку. Заявниця підтвердила в судовому засіданні, що факт домашнього насильства стосується виключно неї, вона не заперечує та не перешкоджає зустрічі ОСОБА_3 з донькою, але наполягає на небажанні бачитися та спілкуватися з колишнім чоловіком, який нормальне спілкування сприймає обставину примирення і можливості продовжити спільне подружнє життя.

Представник Заявниці просив задовольнити вимоги заяви, наполягав на систематичному характері вчинених дій.

ОСОБА_3 подав письмові заперечення. У судовому засіданні він просив відмовити в задоволенні заяви, оскільки заперечував факт вчинення домашнього насильства. Також він заперечив твердження Заявниці про багаторічний конфлікт та загрозу, стверджував, що не відповідає дійсності, на підтвердження чого надав фотографії, де вони зображені разом. Він наголосив, що його дії (у травні червні 2025 року) були викликані виключно бажанням бачитися з дитиною, знати про умови її проживання та переконатися в її безпеці, після інциденту, що стався 25.06.2025, протягом 1,5 місяців він не контактував із Заявницею, що підтверджує відсутність переслідувань або тиску, останній контакт відбувся виключно з метою передати доньці подарунок. Заявниця пішла на зустріч, що свідчить про відсутність відчуття загрози з її боку. ОСОБА_3 звертав увагу, що 05.08.2025 року вони з колишньою дружиною мали спокійне та безконфліктне спілкування щодо його зустрічі з донькою, і ця зустріч відбулась, на підтвердження чого надані скріншоти переписки в менеджері та відеозаписи.

Він також повідомив, що працює в поліції, і зазначив, що ухвалення рішення про встановлення факту домашнього насильства матиме для нього серйозні наслідки: звільнення з роботи та втрату права на пільгову іпотеку.

Установлені судом обставин із посиланням на докази, мотивів з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII).

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на колишнє подружжя (пункт 2 частин другої статті 3 Закону № 2229-VIII).

Домашнім насильством визнається, зокрема, діяння (дії або бездіяльність) … психологічного насильства, що вчиняються … між колишнім чи теперішнім подружжям,..., незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Цей Закон визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа (особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі) або її представник (пункт 8 частини першої статті 1, пункт 1 частин першої статті 26 Закону № 2229-VIII).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1, частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).

Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22)).

Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18(провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (див постанову Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22).

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див. постанову Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20).

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що саме суди першої та апеляційної інстанцій як суди факту здійснюють дослідження та оцінку доказів. У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2025 року у справі № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24)).

У справі, що розглядається:

1)заяву про видачу обмежувального припису подав представник Заявниці, ОСОБА_1 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_3 (особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2019 року у справі № 405/2421/19 шлюб між подружжям було розірвано. Фактично подружжя припинили проживати однією сім`єю з 01 жовтня 2018 року;

2)подружжя виховує малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 березня 2021 року у справі № 405/5629/20 має визначене місце проживання з матір ОСОБА_3 ;

3)порядок участі у вихованні (графік спілкування) дитини за зверненням батька ОСОБА_3 , з яким не проживає дитини, не визначався рішенням органу опіки та піклування чи рішенням суду,

4)Заявниця стверджує, що колишній чоловік вчиняє дії щодо неї психологічне насильство, пов`язане з переслідуванням, залякуванням, погрозами, приходом до місця проживання без узгодження, оскільки у 2020 році він незаконно слідкував за нею (встановив пристрій на автомобілі), а зараз під приводом необхідності бачитися з дитиною без узгодження з нею часу відвідування приходить до місця її проживання. Зокрема, на підтвердження своїх аргументів Заявниця посилається на події, що мали місце 19 червня 2025 року, коли ОСОБА_3 прийшов до неї додому, дзвонив в двері та стукав наполегливо, а 25 червня 2025 року, коли допомагав з переїздом в інше житло, побачив, що у неї є інший партнер, поводився агресивно.

5) ОСОБА_3 заперечує факт вчинення психологічного насильства, посилається на те, що дійсно 19 червня 2025 року приходив до додому Заявниці, оскільки з нею проживає їхня спільна донька. Колишня дружина заблокувала його, не відповідала на дзвінки, він хвилювався, тому приїхав до неї додому, щоб переконатися, що все добре у них. 25 червня 2025 року не здійснював щодо Заявниці насильства, мав намір поговорити з новим партнером Заявниці, оскільки не був обізнаний про те, що з його донькою житиме інший чоловік, мав намір зрозуміти з ким житиме його донька. Після 25.06.2025 переписувався з колишньою дружиною, брав доньку на відпочинок, зокрема, 05.08.2025, напередодні подачі цієї заяви. Жодних конфліктів не було.

Суд, оцінюючи відповідні аргументи Заявниці та особи, стосовно якої подано заяву про видачу обмежувального припису. щодо наявності обставин для домашнього насильства та оцінки ризиків, дійшов таких висновків:

1)дії, на які посилається Заявниця, вчиняється колишнім чоловіком, що відповідає критерію "колишнє чи теперішнє подружжя" згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII;

2)незаконне стеження та переслідування у 2020 році (встановлення пристрою слідкування на автомобілі) самі по собі ці дії за умови доведеності є ознакою психологічного насильства, оскільки переслідування створює почуття страху та тривоги. Заявниця у 2020 році зверталась до уповноважених органів поліції з відповідним заявами, проте немає доказів результатів розгляду таких її заяв (частина документів втрачена з підстав повномасштабного вторгнення). Суд міг би б брати до уваги цю обставину, як підставу для застосування обмежувального припису, але ураховує, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, тобто оцінювання, зокрема, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. У даному випадку ці події мали місце у 2020 році, тобто 5 років тому. Заявниця в судовому засідання особисто підтвердила Суду, що більше вона не мала підстав, що такий пристрій стажування був встановлений щодо неї;

3)прихід до місця проживання без узгодження з Заявницею. Суд визнає, що регулярні неузгоджені візити до житла, навіть якщо там живе донька особи, постійні наполегливі дзвінки та стукіт у двері можуть сприйматися як спроба контролювати та залякати колишню дружину, що є проявом психологічного насильства. Водночас з наданих Заявницею доказів Суд не встановив наявність таких обставин. Заявниця не представила жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, окрім відеозапису (файл IMG_6498), на якому зафіксовано подія, що мала місце 03/05/2025 (тривалість 48 секунд), що ОСОБА_3 дзвонить в двері, а потім декілька разів стукає (подія мала місце приблизно о 09 ранку), що не може бути беззаперечним доказом систематичного та регулярного психологічного тиску. Подія відбулася приблизно о 09:00 ранку, що не є нетиповим часом для візиту батьком до житла його дитини, особливо в аспекті позиції ОСОБА_3 , який пояснив свій прихід занепокоєнням, оскільки колишня дружина не відповідала на дзвінки (що Заявниця не заперечує, пояснивши це відсутністю домовленості та небажанням спілкуватися). На відеозаписі, який Суд дослідив в судовому засідання, не зафіксовано, якась агресивна поведінка (крики, погрози), що спростовує твердження Заявниці про залякування;

4)події щодо 19 червня 2025 року в аспекті вечірнього приходу (приблизно о 20:00) ОСОБА_3 до житла Заявниці з агресивними намірами не підтверджується доказами. Заява Заявниці (за відсутності факту складання протоколу, показань свідків, відеозаписів) не є достатнім доказом для встановлення факту правопорушення, зокрема, домашнього насильства. Не є таким доказом відеозапис з балкону, на якому зафіксовано, як ОСОБА_3 спілкується з працівниками поліції, що приїхали на виклик Заявниці. Навіть, якщо візит відбувся пізно ввечері, сам по собі цей факт не може бути беззаперечним доказом агресивних намірів ОСОБА_3 . Без додаткових доказів, які б свідчили про погрози, залякування чи фізичний вплив, Суд не може зробити висновок про агресивний характер цього візиту, що завдав шкоди психологічному здоров`ю Заявниці;

5)щодо агресивної поведінки ОСОБА_3 25 червня 2025 року стосовно нового партнера Заявниці та самої Заявниці, то Суд відзначає, що досліджені відеозаписи (IMG_7268, IMG_7297) не містять беззаперечних доказів, які б свідчили про психологічне насильство. ОСОБА_3 на відео не кричить, не б`ється і не погрожує. Наявність конфлікту та штовхання нового партнера з пропозицією поговорити, хоча і є неприйнятною поведінкою, сама по собі не може бути автоматично розцінена як психологічний тиск на Заявницю в аспекті вчинення домашнього насильства щодо неї. Пояснення ОСОБА_3 про те, що він діяв через занепокоєння за дитину, оскільки не знав про нового партнера, який тепер житиме з його дитини, тому мав намір з ним поспілкуватися, не спростовані Заявницею, яка в судовому засіданні підтвердила, що дійсно нічого не говорила про це ОСОБА_3

6)поведінка ОСОБА_3 після 25 червня 2025 року (ввічливе спілкування в менеджерах, спільний час з дитиною, відсутність подальших неузгоджених візитів та будь-яких конфліктних ситуацій) свідчить про те, що конфлікт не мав характеру постійного насильства і не створював високих ризиків для Заявниці.

Суд не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях чи суб`єктивних твердженнях Заявниці, якщо вони не підтверджені доказами. У даному випадку Суд вважає, що наданих доказів недостатньо для висновку щодо вчинення домашнього насильства та наявність ризиків, які обумовлюють видачу обмежувального припису.

Заявниця не змогла довести Суду систематичність та протиправний характер дій ОСОБА_3 , що завдали би значної шкоди її психологічному стану.

Суд ураховує, що Конституція України гарантує повагу до приватного та сімейного життя. Водночас Суд зауважує, що обмежувальний припис стосовно кривдника не встановлюється лише через небажання бачитися з колишнім чоловіком. Для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався Заявниця, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такі обставини є предметом доказування.

Суд усвідомлює складність збору доказів та доведення обставин вчинення домашнього насильства у формі психологічного насилля. Водночас Суд не встановив наявність перешкод для доведення обставин, на які посилається Заявниця, зокрема, такими доказами, як показаннями свідків, особливо, якщо брати до уваги те, що жодний протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції, не складався. Навпаки, мали місце складання постанови серії ЕГА №277506 від 12.05.2021 щодо Заявниці за ст. 183 КУпАП (неправдивий виклик поліції), що з її слів оскаржувала цю постанову в судовому порядку і суд залишив в силі. Звернення до поліції (№ 63311 від 25.09.2021, № 7781 і № 7791 від 13.02.2022, від 04.04.2024, № 24084 від 29.05.2024, № 26578 від 11.06.2024, № 33572 від 03.05.2025, № 46912 від 19.06.2025), на які посилається Заявниця, не можуть бути беззаперечними доказами факту вчинення домашнього насильства, оскільки твердження Заявниці не підтверджені іншими доказами.

Заявниця не надала, і Суд не встановив наявність перешкод, які б унеможливили подання нею доказів на підтвердження обставин щодо її психологічного здоров`я (медичні висновків, заключення психологів або інших документів які б підтверджували негативний вплив дій ОСОБА_3 на її психічний стан), хоча саме наявність шкоди здоров`ю є однією з ознак домашнього насильства. Так само Суду не надано доказів, які б підтверджували доведення позиції Заявниці до відома ОСОБА_3 щодо чіткого графіку спілкування (побачень) з дитиною, побажань щодо часу та порядку відвідування їхнього місця проживання.

Тому з підстав недоведеності наявність обставин, з якимми Закону встановлює можливість встановлення обмежувального припису, Суд відмовляє у видачі обмежувального припису.

Керуючись статтями 1, 3, 26, Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", статтями 263, 350-1, 350-5, 350-8 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі за заявою адвоката Солдаткіна О.С., представника ОСОБА_1 , обмежувального припису щодо заборони ОСОБА_3 на строк 6 (шість) місяців наближатися на 100 метрів до місця проживання та/або перебування ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО