Справа № 302/11/24
Провадження № 2/302/254/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

30 липня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Повідайчика О.І.,

за участю секретаря судового засідання Куруц В.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та матері до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалась на те, що в шлюбі з ОСОБА_3 у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , участі в утриманні якої відповідач не бере. Позивачка не може себе забезпечувати матеріально, оскільки зайнята доглядом за дитиною, якій на той час не виповнилось 3-х років. На підставі зазначених обставин і з відповідним обґрунтуванням положеннями ст. 84 і 182 Сімейного кодексу України просила стягнути з відповідача з дати подання заяви аліменти в твердій грошовій сумі: на утримання малолітньої дитини у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) до досягнення нею повноліття та на утримання дружини ОСОБА_2 в розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) до досягнення донькою трирічного віку.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В. від 17.01.2024 було прийнято позов до розгляду, відкрито провадження в справі постановлено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення сторін).

Ухвалою суду від 23.02.2024 було постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Через повторну неявку відповідача, повідомленого про час і місце судового розгляду, з врахуванням позиції позивачки було проведено заочний розгляд справи, за результатами якого 28.03.2024 ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову: стягнуто з 03 січня 2024 року аліменти: на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,000 грн щомісячно та на утримання ОСОБА_2 в розмірі 3 000,000 грн щомісячно до 22 листопада 2024 року.

12 березня 2025 року представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Стрикаль О.В. було подано заяву про перегляд заочного рішення, яка була мотивована необізнаністю відповідача про розгляд справи судом через тривале перебування за кордоном, про яке позивачка не повідомила суд. Стверджував про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , оскільки так аліменти виплачуються урядовими органами Федеративної республіки Німеччина позивачці щомісячно в сумі 227,00 євро як аванс за рахунок відповідача, з відшкодуванням їх після працевлаштування ОСОБА_3 на користь Вільної держави Саксонія. Оскільки ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, не працевлаштований і не маючий матеріального забезпечення стверджував про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку.

Ухвалою суду від 09.04.2025 заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.03.2024 в справі № 302/11/24 скасовано, призначено справу до розгляду.

17.06.2025 наказом голови Міжгірського районного суду Закарпатської області відраховано зі штату Міжгірського районного суду Закарпатської області суддю Сидоренко Юлію Володимирівну у зв`язку з достроковим закінченням її відрядження до Міжгірського районного суду Закарпатської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 10.06.2025 № 1231/0/15-25 «Про дострокове закінчення відрядження судді Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В. до Міжгірського районного суду Закарпатської області та одночасне відрядження судді Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В. до Перечинського районного суду Закарпатської області для здійснення правосуддя».

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025, цивільна справа № 302/11/24 (провадження № 2/302/254/25) розподілена судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Повідайчик О.І.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Повідайчика О.І. від 30.06.2025 справу прийнято до свого провадження, й призначено її до розгляду, з врахуванням відпустки головуючого судді, на 30 липня 2025 року.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивачки адвокат Оленич Р.А. 30.07.2025 подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача за наявними матеріалами.

Представник відповідача адвокат Стрикаль О.В. взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково обґрунтував, що позивачка вже отримує аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , за рахунок відповідача в розмірі 227,00 євро, які останній повинен буде повернути урядовим органам ФРН. Коштів на виплату аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку відповідач не має так як є особою з інвалідністю, перебуває за кордоном України в ФРН, не працевлаштований і сам потребує матеріальної допомоги. Стверджував, що зазначені обставини підтверджуються доказами, доданими до матеріалів справи.

Суд установив такі фактичні обставини справи.

14 грудня 2019 року між сторонами було укладено шлюб, під час якого в них народилась спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.11.2023 в справі № 302/1665/23 (т. 1 а.с. 15-17) і свідоцтвом про народження від 09.12.2021 (т. 1 а.с. 14).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.11.2023 в справі № 302/1665/23 (т. 1 а.с. 15-17) шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей,незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд зауважує, що принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо. Водночас у кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини.

Суд зазначає, що у цьому спорі між батьками, як і в інших спорах, що стосуються прав та інтересів дітей, визначальне значення мають її найкращі інтереси, а саме вчинення батьками як особами, які несуть відповідальність за дитину, дій або прийняття ними рішень в інтересах дитини, тобто створення найкращих умов, необхідних для її утримання, забезпечення потреб у благах, що сприятимуть гармонічному, здоровому і нормальному розвитку такої дитини як особистості у фізичний, розумовій, моральній, духовній і соціальній сферах.

У разі виникнення спору між батьками, який випливає з сімейних відносин, суди мають керуватися справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків.

Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Отже, з огляду на об`єктивні обставини спору насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Тому поведінка батьків має забезпечувати найкращі інтереси дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення.

Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Суд установив, що позивачка ОСОБА_2 з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у Федеративній республіці Німеччина (т. 1 а.с.120-124, 136, 137).

Згідно з повідомленням Відділу підтримки, опікунства, піклування Управління у справах молоді Сектору освіти, молоді та спорту Столиці федеральної землі Дрезден про призначення виплат від відповідно до Закону про аванс на аліменти від 27.07.2023 (т. 1 а.с 125-128) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено аліменти від держави щомісячний аванс на аліменти в сумі 187,00 євро за рахунок ОСОБА_3 . На період виплати зазначеного авансу на аліменти право дитини вимагати аліментів на своє утримання переходить до Вільної держави Саксонія в особі управління у справах молоді міста Дрезден, відділу авансових платежів на аліменти, в розмірі здійснених виплат. З цього повідомлення слідує, що ОСОБА_3 на період виплати авансу не може здійснювати на користь законного представника дитини будь-які інші виплати, які б звільняли від сплати аліментів. Натомість ОСОБА_3 зобов`язаний повернути виплачений аванс на аліменти.

Зазначені обставини підтверджуються вимогою про надання інформації від 17.12.2024 (т.1 а.с. 129-132) для вирішення питання щодо спроможності самостійної сплати аліментів.

Згідно з матеріалами Дільничного суду міста Дрездена (т. 1 а.с. 133-137) у ньому вирішується справа з питань спілкування та регулювання батьківської опіки ОСОБА_3 щодо малолітньої ОСОБА_4 .

Згідно з повідомленням Відділу підтримки, опікунства, піклування Управління у справах молоді Сектору освіти, молоді та спорту Столиці федеральної землі Дрезден про призначення виплат від відповідно до Закону про аванс на аліменти від 05.02.2025 (т. 1 а.с 203-205) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розмір аліментів від держави щомісячного авансу на аліменти встановлено в сумі 227,00 євро за рахунок ОСОБА_3 . На період виплати зазначеного авансу на аліменти право дитини вимагати аліментів на своє утримання переходить до Вільної держави Саксонія в особі управління у справах молоді міста Дрезден, відділу авансових платежів на аліменти

З наведених установлених фактичних обставин справи суд доходить висновку, що обов`язок відповідача як батька малолітньої ОСОБА_4 щодо її утримання виконується шляхом виплати їй аліментів, суму яких він зобов`язаний повернути особі, яка здійснює фактичну їх виплату в повному обсязі.

Відтак суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь малолітньої ОСОБА_4 , у зв`язку з фактичною сплатою аліментів на утримання малолітньої дитини за його рахунок у більшому розмірі, ніж заявлено в позові.

Щодо стягнення аліментів на користь позивачки на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку суд зауважує про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з вказаною правовою нормою умовою для виникнення у дружини права на утримання від чоловіка є проживання з нею дитини віком до трьох років. При вирішенні судом наявності підстав для стягнення відповідних аліментів суду належить з`ясувати чи надає чоловік дружині відповідне утримання в добровільному порядку.

Відповідно до описаних вище доказів установлено, що малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 . Відповідач добровільно утримання не надає, що підтверджується, зокрема відзивом на позов у якому його представник стверджує, що він є інвалідом третьої групи та є вимушено переміщеним до держави Німеччина через неспровоковану воєнну агресію рф до держави України.

Оцінюючи зазначені доводи суд доходить висновку про їх необґрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 17.05.2021 (т. 1 а.с 108,109) ОСОБА_3 було встановлено третю групу інвалідності, дата чергового переогляду травень 2023 року. Тобто зазначеною довідкою не підтверджується, що станом на час звернення ОСОБА_2 із цим позовом до суду й на час розгляду цієї справи судом ОСОБА_3 є особою з інвалідністю.

Факт вимушеного переміщення ОСОБА_3 з України за кордон не підтверджується жодним доказом і є голослівним.

Водночас суд зауважує, що ч. 2 ст. 84 СК України не ставляться будь-які інші умови для виникнення у дружини права на утримання окрім як: проживання з нею дитини і недосягнення цією дитиною трирічного віку. Також законодавцем не передбачено підстав для звільнення батька дитини від утримання дружини з якою проживає дитина в період до досягнення дитиною трирічного віку.

Розглядаючи позов у цій частині в межах заявлених вимог, беручи до уваги принципи розумності, справедливості й добросовісності та співмірності й балансу інтересів сторін, з урахуванням установлених обставин, суд уважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь ОСОБА_5 на її утримання в розмірі 2 000,00 грн за період з 03 січня 2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. А саме в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на її утримання в розмірі 2 000,00 грн за період з 03 січня 2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в позові належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 10, 11, 137, 141, 142, 265-268, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) - кошти на її утримання у твердій грошовій сумі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 03 січня 2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 04.08.2025.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик