Справа № 462/4594/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 серпня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

встановив:

25 червня 2025 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім та продовжує навчання в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним 23 років за умови продовження навчання. Свої вимоги мотивує тим, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 січня 2013 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не надає жодної допомоги на утримання сина та не приймає участі у його вихованні і тому вона змушена сама повністю його забезпечувати. З 02 вересня 2024 року її син ОСОБА_3 навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» та на даний час він навчається на другому курсі денної форми навчання. Термін закінчення навчання в університеті - червень 2028 року. Вона потребує матеріальної допомоги, в зв`язку з навчанням сина, оскільки вона повністю утримує сина матеріально та сплачує харчування, одяг, підручники, кошти на транспорт, навчання, лікування, а також інші непередбачені витрати. Відповідач в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на час навчання не бажає, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

27 червня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

Відповідач по справі належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.

Згідно з вимогами ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 1999 року.

23 січня 2013 року рішенням Залізничного районного суду м.Львова у справі № 1309/10128/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було ухвалено розірвати шлюб між сторонами /а.с.3-4/.

Сторони від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 /а.с.2/.

ОСОБА_3 є студентом другого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Кібербезпека та захист інформації» Національного університету «Львівська політехніка» та закінчує навчання 30 червня 2028 року, що підтверджується довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 24 червня 2025 року /а.с.6/.

Позивач ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста в ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області, її дохід з січня 2024 року по грудень 2024 року склав 267822,42 грн., що підтверджується довідкою ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області № 165-Ф від 13 чернвя 2025 року /а.с.5/.

Відповідно до Договору №413-22к від 09.08.2024 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, укладеного між НУ «Львівська політехніка» та позивачем ОСОБА_1 , для здобувача вищої освіти ОСОБА_3 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання без урахування інфляції становить 169200 грн., вартість освітньої послуги за 2024/2025 рік становить 42300 грн. /а.с.14-15/.

Відповідно до ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Аналогічна позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 24 грудня 2014 року № 6-186цс14.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 2563 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень; для працездатних осіб - 3028 гривень.

При цьому, під прожитковим мінімумом слід розуміти вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

З огляду на наведене, суд вважає, що в обов`язки батька входить не лише забезпечення мінімальних потреб його сина, а створення умов для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не обмежуючись мінімумом, а також забезпечення нормальних та гідних умов його життя.

Позивачем доведено, що ОСОБА_3 є сином відповідача, який набув повноліття та не досяг віку 23 років, він продовжує навчання, проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні, а відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти на час його навчання добровільно.

Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, у спростування зазначеного відповідачем суду не надано.

Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, беручи до уваги потребу в матеріальній допомозі повнолітнього сина, який проживає з матір`ю та продовжує навчання на денній формі, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, суд вважає за необхідним, позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти до закінчення сином навчання в розмірі 4000 грн. щомісячно на весь період його навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років, що буде належним захистом прав позивача та не ставить платника аліментів у скрутне для нього матеріальне становище.

Крім того в порядку, визначеному ст.133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263, 264, 265,280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчатися, в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, на час його навчання, починаючи з 25 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, за умов продовження навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривні.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Суддя:

Оригінал рішення.