САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2253/25
Провадження №2/726/435/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

У С Т А Н О В И В:

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник, адвокат Федорюк А.Л., до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини у якому позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму 31 500 гривень як додаткові витрати на навчання спільної доньки ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача на свою користь суму 2 025 гривень як додаткові витрати на навчання спільної доньки ОСОБА_4 . Також просить суд стягнути судові витрати у вигляді відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 10 000 гривень.

Вказаний позов сформований через систему «Електронний суд» 29.06.2025, надійшов до суду 30.06.2025 та того ж дня, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 01.07.2025 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Судове засідання у справі призначено на 15.07.2025 з викликом сторін. В подальшому судове засідання у справі відкладено за заявою представника позивачки на 12.08.2025.

14.07.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 у якому останній вказує на наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмета спору), оскільки відповідач не відмовлявся від здійснення свого батьківського обов`язку про оплату навчання своїх доньок та добровільно оплатив 50 % розміру додаткових витрат, понесених позивачкою за оплату навчання на користь спільної доньки ОСОБА_3 в сумі 31 500 гривень 00 копійок, а також 50 % розміру додаткових витрат, понесених позивачкою за оплату навчання на користь спільної доньки ОСОБА_4 в сумі 2 025 гривень 00 копійок, на підтвердження чого долучив копії платіжних інструкцій.

Просив у задоволенні вимог позивачки про стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн відмовити за недоведеністю та безпідставністю. Вказує на те, що у матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про понесені позивачкою судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у заявленій сумі та докази щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат, за наявності наданих позивачем відповідних доказів щодо витрат на правничу допомогу адвоката, просить суд враховувати: складність справи (дана справа не є складною), реальний час надання правничої допомоги та обсяг необхідної до виконання роботи, факт добровільної сплати ним витрат на навчання спільних доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після відкриття провадження у справі та до початку розгляду справи по суті (тобто, поведінку як відповідача по справі).

21.07.2025 до суду надійшли заперечення на відзив щодо відшкодування витрат на правничу допомогу від представника позивачки адвоката Федорюка А.Л. у якому вказує, що заперечує проти відзиву відповідача в частині вимоги відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Вважає аргументи відповідача щодо недоведеності та безпідставності цих витрат такими, що спростовані належними доказами і нормами права. Вказує, що позивачка підтвердила документально понесення витрат на суму 12 000 грн, а розмір цієї суми є необхідним та обґрунтованим з огляду на обставини справи.

З огляду на добровільне виконання відповідачем основної позовної вимоги, позивач не наполягає на подальшому розгляді справи по суті щодо стягнення додаткових витрат провадження може бути закрите за відсутністю предмета спору. Водночас, вирішуючи питання про судові витрати, просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в повному розмірі 12 000 грн, відповідно до статей 137, 141, 142 ЦПК України.

Звертає увагу суду на співмірність і розумність суми гонорару 12 000 грн, потребу аналізу положень СК та ЦПК України, судової практики, а також збору доказів щодо факту та розміру понесених витрат на навчання. Вказує, що сукупний обсяг наданих послуг є значним, він включає не лише формальне складання кількох документів, але й комплексну представницьку діяльність на всіх стадіях процесу та витрачений значний час на підготовку усіх матеріалів у справі. Просить врахувати, що було б несправедливо перекладати на позивачку тягар оплати адвоката в ситуації, коли потреба у судовому зверненні виникла через невиконання відповідачем свого обов`язку добровільно.

Також аналогічного змісту документ від представника позивача надійшов через систему «Електронний суд».

Суд вважає, що представник помилково назвав подану заяву по сумі справи «запереченням на відзив», оскільки , діючи від імені позивача, після подачі відповідачем відзиву у справі, вправі був подати саме відповідь на відзив.

Однак, помилка у назві документа, поданого до суду не заперечує дійсності викладеної у ньому позиції позивачки щодо висловлення її аргументів у відповідь на відзив відповідача у справі.

У своєму клопотанні від 12.08.2025 представник позивача ОСОБА_5 долучає скріншот переписки із ОСОБА_2 про направлення йому на електронну адресу поданих заперечень.

Суд зауважує, що подані 21.07.2025 через систему «Електронний суд» так звані «заперечення» (фактично відповідь на відзив) представником позивачки ОСОБА_5 доставлені до електронного кабінету ОСОБА_2 22.07.2025 об 11:47. Більше того, сам ОСОБА_2 подає процесуальні документи у справі через систему «Електронний суд», а отже був обізнаний із такими «запереченнями» (фактично відповіддю на відзив) та мав змогу скористатися правом на подачу заперечень, оскільки у зв`язку із їх надходженням та наданням можливості подати свої заперечення ОСОБА_2 судове засідання у справі було відкладено з 21.07.2025 на 12.08.2025.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про розгляд справи судом. 12.08.2025 скерували клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Вимоги щодо судових витрат підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 також у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи судом через систему «Електронний суд». Більше того, 21.07.2025 скеровував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги заявлені у відзиві на позовну заяву підтримав та просив їх задовольнити.

Неявка учасників справи у судове засідання, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, доходить такого висновку.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка просила суд стягнути із відповідача на її користь 31 500 гривень як додаткові витрати на навчання спільної доньки ОСОБА_3 , а також 2 025 гривень як додаткові витрати на навчання спільної доньки ОСОБА_4 .

До відзиву на позов відповідачем долучено платіжну інструкцію від 12.07.2025 про перерахування на рахунок ОСОБА_1 31500,00 грн за навчання ОСОБА_3 50 % вартості, відповідно до договору #13/24/355 від 28.08.2024, а також платіжну інструкцію від 12.07.2025 про перерахування на рахунок ОСОБА_1 2025,00 грн за навчання ОСОБА_4 50 % вартості підготовки до вступу на навчання.

Відповідності до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Судом встановлено, що між сторонами у позасудовому порядку врегульовано питання щодо додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, а тому між сторонами відсутній предмет спору.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що підстав для не прийняття заяви про закриття провадження по справі судом не встановлено, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно із ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Частиною 2 статті 255 ЦПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до частини 3 статті 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Ця норма покликана забезпечити справедливий розподіл витрат: позивач не повинен нести фінансові втрати, якщо відповідач фактично визнав та виконав його вимоги вже після звернення до суду. Іншими словами, добровільне усунення відповідачем порушення (оплата додаткових витрат на утримання дітей) не позбавляє позивача права вимагати компенсації витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав у суді.

У цій справі позовна вимога стосувалася стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання спільних дітей. Відповідач сплатив 50% зазначених витрат лише після відкриття провадження у справі, тобто вже після пред`явлення позову (що визнається самим відповідачем у відзиві). Таким чином, позивач фактично досягла мети позову за допомогою судового захисту, а отже має право на відшкодування пов`язаних з цим судових витрат. Закриття провадження у справі за п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (у зв`язку з відсутністю предмета спору) не перешкоджає вирішенню питання про судові витрати навпаки, закон прямо зобов`язує суд одночасно вирішити їх розподіл при закритті справи.

Позивачка заявляє вимоги про стягнення із відповідача понесених нею витрат на правничу допомогу у справі.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачка долучає договір про надання правничої допомоги від 10.05.2025, укладений між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Федорюком Анатолієм Леонідовичем, а також квитанцію № 10/5-25 -КВ на суму 12 000 грн, яка підтверджує оплату позивачкою послуг адвоката.

На виконання вимог ч.3 ст. 137 ЦПК України, позивачкою складено детальний опис наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, із зазначенням видів правничої допомоги і часу, витраченого адвокатом. Цей опис відображає обсяг робіт, виконаних представником позивача (проведення консультацій, аналіз обставин та доказів, підготовка позовної заяви, подання документів через систему «Електронний суд», спілкування зі сторонами, ознайомлення з відзивом відповідача, підготовка заперечень тощо).

В розрахунку розміру витрат за надання професійної правничої допомоги зазначено чіткий перелік робіт та послуг, наданих адвокатом, час затрачений на них та вартість послуг. Вказано, що вартість 1 години роботи адвоката становить 500 грн, а на всі вчинені у справі дії витрачено 24 год, що становить 12 000 грн.

Також разом із позовною заявою до суду було надано документи на підтвердження повноважень адвоката Федорюка А.Л. у справі, а саме ордер адвоката та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зауважує, що позивач вказувала у позові про понесені нею витрати на правничу допомогу, а також до закінчення судових дебатів подала докази щодо їх понесення.

Системний аналіз норм ст. 137, 141 ЦПК дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Крім того, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В постанові Верховного Суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат, однак їх розмір є неспіввісним із складністю справи та вчиненими у ній діями.

Суд не погоджується із доводами позивачки щодо складності справи та вчинених дій з метою підготовки до подачі позову, адже справа про стягнення додаткових витрат на дитину не належить до категорії надзвичайно складних або новел правозастосування, а посилання на те, що така справа потребувала аналізу судової практики та збору доказів щодо факту та розміру понесених витрат на навчання є необґрунтованими, адже у позові міститься посилання лише на дві правові позиці Верховного Суду, без детального їх аналізу, а використанні у запереченнях позиції є загальними щодо підтвердження витрат на правничу допомогу. Також суд зауважує, що на підтвердження позовних вимог фактично долучено лише відповідні договори та квитанції про оплату освітніх послуг, які перебували у розпорядженні позивачки.

Що стосується доводів сторони позивача з приводу того, що треба у судовому зверненні виникла через невиконання відповідачем свого обов`язку добровільно, а тому останній повинен нести витрати на правничу допомогу, суд звертає увагу на те, що після відкриття провадження у справі, коли відповідач дізнався про заявлені до нього позовні вимоги, останній в добровільному порядку оплатив половину вартості навчання своїх доньок. Натомість у матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка зверталася до подачі позовну до суду до відповідача із вимогою про оплату таких витрат та, що він уникав їх оплати у добровільному порядку, що б послугувало причиною подачі позову до суду.

Також суд звертає увагу, що на підготовку, збір доказів у справі, аналіз позицій з метою подачі позову до суду адвокатом витрачено аж 14 годин (збір документів 3 год, аналіз норм 4 год, підготовка позову 5 год, підготовка додатків 2 год), що явно є неспіввісним із вчиненими діями, що є звичайними для адвоката та змістом позовної заяви і кількості долучених до неї доказів.

Враховуючи вищевикладене, та те, що позивачка понесла судові витрати на правову допомогу, а також керуючись вимогами чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів, та критеріями визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи, поведінки відповідача, який задовольнив позовні вимоги одразу ж після відкриття провадження у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 2000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу. Таким чином, заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись п.2 ч.1, ч. 2 ст. 255 ст.ст. 137, 141, 142, 256, 258-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Роз`яснити позивачці, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С. А. Асташев