Провадження № 2-н/727/3521/25
12 серпня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м.Чернівці Одовічен Я.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, -
Заявник ТОВ «Полтаваенергозбут» звернулося до суду вказаною вище заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що справа не підсудна Шевченківському районному суду м.Чернівці з таких підстав.
Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Статтею 30 ЦПК України передбачено випадки виключної підсудності справ. Зокрема, згідно ч. 1 цієї статті, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місце знаходженням цього майна або основної його частини.
Вимоги ЦПК щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил територіальної підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.
Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
Правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.
Тому до спорів, предметом яких є стягнення або перерахунок заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо нерухомого майна, поширюються процесуальні норми щодо виключної підсудності справ.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18, а також у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 638/1988/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, заявник просить стягнути заборгованість за спожиту електричну енергію, яка надавалась за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територаільної підсудності Шевченківського районного суду міста Полтави.
Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають за надання послуг з постачання електроенергії. Такі послуги надаються за місцем перебування нерухомого майна.
З урахуванням наведеного, заява про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергшію має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
За наведених обставин, враховуючи, що предмет заяви про видачу судового наказу стосується стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Полтави, суд приходить до висновку, що вказана заява підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження нерухомого майна та вважає за необхідне передати матеріали вказаної заяви для розгляду до Шевченківського районного суду міста Полтави.
Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 162, 165 ЦПК України,-
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію передати на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її оголошення.
Суддя Одовічен Я.В.