РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретар судового засідання Сисан С.І.

Справа № 458/37/25

Провадження №2/458/61/2025

Сторони в справі:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

07.01.2025 позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просить: 1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житловий будинок загальною площею 84,8 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0444 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а також автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT 2001 року випуску; 2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ; 3.Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер :01:019:0001), загальною площею 0,0444 га, яка за призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ; 4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT 2001 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_1 . 5. Судові витрати по справі стягнути з відповідача.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Сторони в справі перебували в шлюбі з 14.09.2013 до 02.07.2021, що підтверджується рішенням Турківського районного суду Львівської області про розірвання шлюбу. В період шлюбу і до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, розірвання шлюбу за спільні кошти ними було набуто спільне майно: автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2001 року випуску; квартира загальною площею 84,8 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,0444 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить як подружжю на праві спільної сумісної власності, однак сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного спільного майна. тому позивач змушена звернулась до суду з позовом про поділ майна.

Позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, а саме, в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірної квартири та земельної ділянки та визнання за позивачем права власності на вказаного нерухомого майна. Заперечив проти позову в частині поділу спірного автомобіля, оскільки автомобіль був відчужений в шлюбі за згодою позивача, а кошти витрачені на потреби сім`ї. При цьому, вважає позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного, оспорюваного права у вигляді визнання за нею права власності на спірного автомобіля, оскільки такий було відчужено третій особі, а відтак такий не перебуває у власності позивача.

Заяви, клопотання, процесуальні дії в справі.

Суд своєю ухвалою від 08.01.2025 позовну заяву залишив без руху та позивачу надав строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.01.2025 представник позивача адвокат Москаленко С.І. усунув недоліки позовної заяви.

Суд своєю ухвалою від 23.01.2025 відкрив провадження у справі, визначив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

10.06.2025 представник відповідача адвокат Миньо М.М. подав клопотання, в якому просив долучити докази до матеріалів справи.

Суд своєю ухвалою від 10.06.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Москаленко С.І. не прибули, хоч були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомили.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Миньо М.М. у судове засідання не прибули, представник відповідача 05.08.2025 через канцелярію суду подав клопотання про часткове визнання позову в частині вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірної квартири та земельної ділянки, та визнання за позивачем права власності на вказаного нерухомого майна. Заперечив проти позову в частині вимог щодо поділу спірного автомобіля, оскільки такий був відчужений в шлюбі за згодою позивача, а кошти витрачені на потреби сім`ї. Оскільки автомобіль на час подання позову відчужений третій особі і не перебуває у власності відповідача, то вважає, що позивач обрала неналежний спосіб захисту заявляючи вимогу про визнання за нею права власності на цього автомобіля. Розгляд справи просить провести без участі відповідача та його представника.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Турківського районного суду Львівської області від 02.07.2021, справа №458/203/21, яке набрало законної сили.

Як видно з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 26.11.2021, 14.09.2013 виконавчим комітетом Риківської сільської ради Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 , про що складено відповідний актовий запис за №03. 02.07.2021 шлюб розірвано на підставі рішення Турківського районного суду Львівської області від 02.07.2021, справа №458/203/21.

Згідно з витягом з реєстру Турківської територіальної громади від 09.12.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Як видно з копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного 07.10.2015 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_2 і зобов`язується сплатити за неї обумовлену цим договором грошову суму. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою О.Й., зареєстрований в реєстрі за № 765.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 45233050 від 07.10.2015, номер запису про право власності 11504229, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 84,8 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Як видно з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 14.10.2015 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , продавець передає (продає) у власність, а покупець приймає (купує) і зобов`язується оплатити на викладених цим договором умовах за земельну ділянку площею 0,0444 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою О.Й., зареєстрований в реєстрі за № 789.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 45620739 від 14.10.2015, номер запису про право власності 11593382 відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0444 га, кадастровий номер :01:019:0001, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Як видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 365347972 від 12.02.2024, відповідачу ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на праві приватної власності належить, зокрема: квартира загальною площею 84,8 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0444 га, кадастровий номер :01:019:0001, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 12.02.2024, дата першої реєстрації автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2001 року випуску - 02.01.2020. У подальшому 23.12.2020 автомобіль перереєстровано на нового власника по договору укладеному в ТСЦ.

Як видно з відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях №31/28/16/826-аз/05-2025-845-2025 від 18.03.2025 на адвокатський запит №6-03-25 від 14.03.2025, відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів вказаний у запиті автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2001 року випуску, що належав ОСОБА_2 , перереєстровувався на нового власника 23.12.2020 в ТСЦ МВС №4648. Виготовити копії документів, що стали підставою для реєстрації 23.12.2020 в ТСЦ МВС №4648 вказаного вище автомобіля не надається можливим, оскільки термін зберігання документів відповідно до наказу МВС від 10.01.2014 №05 ДСК, становить три роки.

Згідно зі звітом ФОВ ОСОБА_8 про оцінку ринкової вартості квартири загальною площею 84,8 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ринкова вартість нерухомого майна станом на 13.02.2024 становить 1 680 600,00 грн, тому частка склала 840 300,00 грн.

Згідно зі звітом ТОВ «Інжиніринговий центр «ЕКСКОН» про експертну грошову оцінку майна, ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер :01:019:0001, загальною площею 0,0444 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських бідевель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 станом на 20.02.2024 становить 113 100,00 грн. Ринкова вартість частки земельної ділянки 56 550,00 грн.

Згідно зі звітом ФОВ ОСОБА_8 про незалежну оцінку майна КТЗ Volkswagen модель Passat, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , 2001 року випуску, ринкова вартість транспортного засобу станом на 14.02.2024 становить 175 670,00 грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами Сімейного кодексу України, нормами Глави 26 Книги 3 Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У ході судового розгляду суд встановив, що сторони в справі за час перебування в шлюбі за спільні кошти придбали квартиру загальною площею 84,8 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0444 га, кадастровий номер :01:019:0001, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Також, під час шлюбу сторони в справі придбали спірний автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2001 року випуску.

Відповідач ОСОБА_2 не оспорив поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на вказане нерухоме майно, презумпція спільності права власності подружжя на вказане нерухоме майно не спростована і в цій частині відповідач визнав позов.

Відтак, з урахуванням положень ст. 60 СК України, таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено у п.70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у цивільній справі № 523/14489/15-ц, при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки таке не є належним способом захисту, наявність такого режиму випливає із мотивувальної частини рішення суду.

Вирішуючи позов в частині поділу спільного майна подружжя спірної квартири та земельної ділянки, суд дійшов такого висновку.

У своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 вказує про те, що спірне нерухоме майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Відповідач ОСОБА_2 позов в цій частині визнав.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено у ст. 71 СК України.

Так, згідно з положеннями ст. 71 СК України, майно,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Також, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Отже, виходячи з принципу рівності часток в майні подружжя, закріпленого в ч. 1 ст. 70 СК України, спірні квартира та земельна ділянка, як об`єкти спільної сумісної власності подружжя підлягають поділу в рівних частках між сторонами в справі, а саме по частці кожному, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Вирішуючи позов в частині поділу спільного майна подружжя спірного автомобіля, суд дійшов такого висновку.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем ОСОБА_9 ними було набуто автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT 2001 року випуску. Вважає, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля.

Відповідач заперечив у цій частині позов, оскільки спірний автомобіль був відчужений в шлюбі за згодою позивача, а кошти витрачені на потреби сім`ї. Оскільки на час розгляду справи автомобіль не перебуває у власності відповідача, відчужений третій особі, тому вважає, що позивач обрала неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав і законних інтересів заявляючи вимогу про визнання за нею права власності на частку цього автомобіля.

Оцінюючи доводи та за печення сторін суд виходить з таких норм права та мотивів.

Відповідно до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з положеннями ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Важливо, в даному випадку, при зверненні до суду з вимогою про поділ майна та при обґрунтуванні права на грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля, виходити з підстав набуття автомобіля в спільну сумісну власність подружжя, наслідків відчуження майна не в інтересах сім`ї, а також вжиття заходів для доведення дійсної вартості автомобіля на час вирішення спору (наприклад, висновок автотоварознавчого дослідження).

Виходячи з наведеного, у випадку відчуження автомобіля одним із подружжя проти волі без згоди іншого з подружжя, останній має право на грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля, виходячи з дійсної ринкової вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна.

Відповідна правова позиція зазначена, зокрема, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.08. 2022 по справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22).

У ході судового розгляду справи суд встановив, що в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ними було придбано транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2001 року випуску, що належав на праві власності ОСОБА_2 , і що не оспорюють сторони в справі.

Однак, 23.12.2020 спірний автомобіль було перереєстровано на нового власника в ТСЦ МВС №4648, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 12.02.2024 та відповіддю РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях №31/28/16/826-аз/05-2025-845-2025 від 18.03.2025.

Також, у відповіді зазначено, що виготовити копії документів, що стали підставою для реєстрації 23.12.2020 в ТСЦ МВС №4648 вказаного вище автомобіля не надається можливим, оскільки термін зберігання документів відповідно до наказу МВС від 10.01.2014 №05 ДСК, становить три роки.

Позивач у своїх позовних вимогах зазначила, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, і що згоди на його продаж відповідачем вона не давала, однак жодних доказів на підтвердження таких обставин справи суду не подала.

У свою чергу, відповідач, вказуючи, що отримані за продаж спірного автомобіля грошові кошти були витрачені на потреби сім`ї, про що знала позивач, також не подав суду доказів на підтвердження таких обставин справи.

Водночас, за встановлених обставин у цій справі суд дійшов висновку, що позивач у цій частині позову обрала неналежний спосіб захисту порушеного, оспорюваного права.

Так, згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналізуючи наведений зміст положень кодексу слід дійти висновку, що кожній особі гарантовано право звернутися до суду та захист порушеного права. Разом з цим суд здійснюючи правосуддя, захищає права, у спосіб визначений законом. При цьому суд розглядає справи у межах заявлених вимог та заперечень. Сторони повинні довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як зазначив Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21).

Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) зроблено висновок, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 127/7029/15-ц зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Відтак, належним способом захисту є встановлення в судовому порядку спільної сумісної власності та відшкодування вартості майна, або повернення автомобіля у разі його відчуження.

Якщо на момент виникнення спору про поділ майна подружжя, з`ясовується, що автомобіль вже проданий, у такому випадку необхідно звертатись до суду з позовом про отримання грошової компенсації відповідно до частки, яка належала одному з подружжя.

Отже, враховуючи, те, що на час звернення позивача до суду з цим позовом, спірний автомобіль, придбаний сторонами у справі за час шлюбу, вже проданий відповідачем, тому ефективним способом захисту прав позивача є заявлення вимоги про отримання грошової компенсації половини вартості спірного транспортного засобу або ж визнання договору купівлі-продажу недійсним.

З урахуванням викладеного, в задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 спірного автомобіля необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши фактичні обставини у справі, оцінивши доводи, аргументи та докази сторін у справі, надані ними на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У цій справі судові витрати складаються з судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

За подання позовної заяви позивач сплатила судовий збір в розмірі 9846,85 грн.

Розрахунок судових витрат.

Розмір задоволених позовних вимог на суму 896 850,00 грн становить 91,08 відсотків від ціни позову 984 685,00 грн (896 850,00 х 100/984 685,00).

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 8968,50 грн (9846,85 х 91,08/100), що є пропорційним до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Задоволити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 84,8 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер :01:019:0001) загальною площею 0,0444 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 8968,50 грн (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень п`ятдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Рішення суду складено та підписано 05.08.2025.

Суддя О.І. Кшик