Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №492/1585/24
Провадження по справі № 2/514/198/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області

у складі головуючого судді Кирилюк І.М.,

за участю секретаря судового засідання Куруч І.П.,

адвоката Старенкова О.Ю. (представника позивача)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Арцизька міська рада, як орган опіки та піклування Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

1. Вступна частина

1.1 Обґрунтування позовних вимог.

У листопаді 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Старенков О.Ю. подав до суду вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2018 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. З цього часу діти проживають разом з батьком (позивачем) та його мамою, він повністю утримує їх, займається їх вихованням. Відповідач не цікавиться долею дітей, їх фізичним розвитком, не бере участь у їх підготовці до життя. Фактично відповідач свідомо ухилилась від обов`язків, як матір. У 2021 році позивач уклав контракт на проходження військової служби у ЗСУ на три роки, у зв`язку із військовою агресією РФ об`єктивна ситуація склалась так, що опікується дітьми їх бабуся - матір позивача. За таких обставин виникла нагальна потреба встановити правову визначеність у життєвій ситуації, яка склалась, та в інтересах дітей позбавити відповідача батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України ( далі - СК України), яка свідомо ухиляється від батьківського обов`язку стосовно них.

1.2 Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 22 листопада 2024 року справу за вказаним позовом направлено за територіальною підсудністю до Тарутинського районного суду Одеської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 26 грудня 2024 року визначено головуючим суддею у справі - Кирилюк І.М.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 27 грудня 2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Також згідно з ч.5 ст. 19 СК України зобов`язано Арцизьку міську раду Болградського району Одеської області надати суду письмовий висновок щодо розв`язання цього спору.

В межах підготовчого провадження судом було з`ясовано, що сторони мали зареєстрований шлюб на території України, відповідач є громадянкою Республіки Молдова і перебувала на території України на підставі посвідки на проживання (за словами позивача тимчасової). До припинення шлюбних відносин проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана адреса є останньою відомою адресою проживання відповідача.

Оскільки відповідач є громадянином іншої держави, колізійні питання щодо правозастосування та підсудності справи підлягають врегулюванню відповідно до Закону України 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон № 2709-IV) та Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованого Верховною Радою України Законом від 10 листопада 1994 року № 238/94-ВР, який набрав чинності 03.12.1994 року, далі - Договір).

Відповідно до статті 66 Закону № 2709-IV права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених цим Законом, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Водночас у ст. 28 Договору визначено, що в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина.

З огляду на вказані норми при вирішенні спору у цій справі підлягає застосуванню законодавство України.

Оскільки позивач у справі про позбавлення батьківства є громадянином України та проживає на території України, а також те, що події, які стали підставою для звернення до суду мали місце на території України, суд керуючись п.п. 4, 7 ч.1 ст. 76 Закону № 2709-IV дійшов висновку, що вказана справа підсудна судам України.

Суддя Арцизького районного суду Одеської області встановив, що відомості про зареєстроване місце проживання відповідача невідомі, а останнє відоме місце проживання відповідача на території України знаходиться у межах територіальної підсудності Тарутинського районного суду Одеської області.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись правилом, згідно з яким спори між судами про підсудність справ не допускаються (ст.32 ЦПК України), суддя дійшов висновку, що Тарутинський районний суд Одеської області є повноважним судом для розгляду цієї справи.

Про судові засідання в межах підготовчого провадження відповідач в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України , повідомлялась про дату, час та місце їх проведення шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення повідомлення за останнім місцем проживання. Поштове відправлення за останньою адресою повернулось до суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Таким чином суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, проте остання в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов суду не надала, причини неявки суду не повідомила.

04 лютого 2025 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування, у якому висловлена позиція щодо розв`язання спору. Також до суду подана заява від третьої особи про проведення засідань суду без участі їх представника.

Керуючись ст.ст. 198, 223 ЦПК України, огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про можливість проведення засідань у підготовчому провадженні без участі відповідача та третьої особи.

Представник позивача брав участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.

04 квітня 2025 року до суду представником позивача подана заява з клопотанням про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 для підтвердження зазначених у позові обставин.

За результатами підготовчого провадження ухвалою від 23 квітня 2025 року призначено справу до судового розгляду, клопотання про виклик свідків задоволено.

У призначений день 04 липня 2025 року у судове засідання з`явились позивач ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Старенков О.Ю. (діє на підставі ордеру серія ВН № 1378115 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю), свідки, а також неповнолітні діти сторін, думку яких позивач просив урахувати у цій справі.

З огляду на участь дітей, судом було забезпечено явку спеціаліста психолога ОСОБА_6 , яка працює у Бессарабському ліцеї та має відповідну кваліфікацію (а.с. 96)

Відповідач сповіщена про дату, час та місце розгляду справи у передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України порядку, участь у судовому засіданні не взяла, про причини неявки суду не повідомила.

Третя особа подала заяву про розгляд справи без участі його представника та підтримала позовні вимоги позивача.

Керуючись положеннями ст. 223 ЦПК України суд прийняв рішення розглядати справу без участі відповідача та третьої особи, які повідомлені про розгляд справи у встановленому процесуальним законом порядку.

2. Мотивувальна частина

2.1 Досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини.

Згідно з паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого 25.04.2007 року ОСОБА_1 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бородіно, Тарутинського району Одеської області (а.с. 18).

ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 (громадянкою Республіки Молдова) є батьками дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які народились в с. Євгенівка Тарутинського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 відповідно, виданими Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 22, 23).

Як убачається із заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року у справі № 492/878/22, прийнятого за результатами розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 22 березня 2016 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 23). У цій справі позивач посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось через несумісність характерів та різне ставлення до сімейних цінностей, що призвело до припинення шлюбних відносин та розірвання стосунків. Сторони з 2018 року проживають окремо. За наслідками розгляду цієї справи прийнято рішення про розірвання шлюбу, позаяк суд дійшов висновку про відсутність можливості збереження сім`ї (а.с. 20-21).

У судовому засіданні позивач пояснив, що з 2014 року по 2018 року проживали з відповідачем в с. Євгенівка (Буджак), там народились їх діти, намагались будувати сім`ю. Проте не вийшло і після розриву відповідач виїхала в ОСОБА_9 і більше не поверталась. Оскільки йому стало важко одному з дітьми, він переїхав у березні 2019 року до батьків м. Арциз, де проживає з дітьми і дотепер. Односельчани та староста в с. Євгенівка казали, що відповідач приїжджала, проживала там сама, знала, що я переїхав до батьків, проте жодного разу не намагалась зв`язатися та поцікавитися про справи дітей. Також позивач повідомив суду, що у відповідача є рідна сестра, яка є громадянкою України, і вони обізнані про цивільні процеси, які він порушував і щодо розірвання шлюбу, і щодо цієї справи. Проте відповідачці байдуже.

Із Витягу з реєстру Арцизької територіальної громади зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 .

Згідно з актами від 17 січня та 11 червня 2024 року обстеження умов проживання, проведених комісією у складі начальника та головного інспектора Служби у справах дітей Арцизької міської ради, за вказаною адресою, проживають ОСОБА_5 (мати позивача), позивач та його двоє дітей (в актах зазначені повні імена по-батькові та прізвища всіх членів сім`ї (а.с.10, 11). Комісія встановила, що діти забезпечені належними умовами для проживання, розвитку та навчання, відносини в сім`ї доброзичливі та дружні. Водночас комісія з`ясувала, що матір дітей не проживає за цієї адресою, місце її знаходження невідоме, не виходить на зв`язок з дітьми.

Довідкою закладу дошкільної освіти ясла-садочок № 1 «Зірочка» (м. Арциз) підтверджено, що діти позивача відвідували цей заклад з середини 2019 року. Дітьми опікувалися із родини - батько (позивач) та бабуся ОСОБА_5 . Діти завжди охайні та доглянуті. В організаційному житті садочку брали участь їх тато та бабуся. Зі слів вихователів садочку мати життям дітей не цікавилась і її взагалі не бачили (а.с. 12).

Довідками Арцизького ліцею №5 з початковою школою та гімназією Арцизької міської ради підтверджено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є учнями 3-го та 1-го класів. Вихованням та доглядом за дітьми займаються їх батько ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 .. За час навчання дітей їх матір до навчального закладу не приходила, не цікавилась життям дітей, їх успіхами, батьківські збори не відвідувала, з керівниками класів не спілкувалась та не дзвонила жодного разу (а.с.14).

Згідно з висновком органу опіки та піклування затвердженим рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради 31 січня 2025 року № 7 за результатами проведеної роботи та розгляду матеріалів, зібраних службою справах дітей Арцизької міської ради, а саме: проведення обстежень умов проживання дітей; відвідання закладів, де навчаються діти; проведення співбесід з батьком дітей, самими дітьми, які повідомили, що маму не пам`ятають, оскільки з нею не спілкувались жодного разу, - встановлено, що утриманням та вихованням дітей повністю займаються їх батько ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_5 .. Фактично мати дітей - ОСОБА_2 самоусунулась від їх виховання та не бере жодної участі у житті дітей. За таких обставин орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення останньої батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України.

Судом також встановлено, що позивач уклав контракт з МО України про проходження військової служби у ЗСУ на посадах осіб сержантського складу у жовтні 2021 року ( а.с.16-17, 19).

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили наступні факти:

- свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача повідомила, що позивач та відповідач жили окремо. Відповідач у 2018 році поїхала в Республіку Молдова оформлювати документи і не повернулась. Її син, позивач, залишився сам з дітьми. Оскільки йому було важко самому, у 2019 році він переїхав жити до неї в Арциз. У 2020 році він уклав контракт і пішов служити у ЗСУ (Державну прикордонну службу країни). Проте він весь час на зв`язку і, як тільки з`являється можливість, приїжджає додому, допомагає. Проте їй самій дуже важко справлятися з дітьми. До невістки вона завжди ставилась дуже добре, чому вона так поступила, не може пояснити.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_4 повідомили суду, що вони є сусідами позивача, і бачать, що дітьми займаються він та його мати. Невістку вони жодного разу не бачили, позивач сам виховує дітей і утримує їх.

Судом були вислухані діти сторін у справі ОСОБА_15 та ОСОБА_13 у присутності спеціаліста -психолога (позивач видалявся із зали суду), які підтвердили той факт, що живуть з татом все життя. Батько зараз їздить на роботу, проте, коли приїжджає, завжди з ними грається та проводить час. Мати не пам`ятають, все життя живуть з батьком.

Спеціаліст-психолог підтвердив коректність запитань з боку представника позивача та суду, а також зазначила, що відповіді дітей носили щирий та відвертий характер.

2.2. Правові висновки суду

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для її розгляду, заслухавши учасників справи, думку дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст.18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, на батьків або у відповідних випадках опікунів покладається основна відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (частини 1, 2 ст.11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», далі - Закон № 2402-ІІІ).

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 12 Закону № 2402-III на кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність, серед іншого, за ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому вирішуючи це питання, суд перш за все оцінює настання позитивного результату для дитини у разі прийняття такого рішення.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Отже, позбавлення батьківських прав є юридичною відповідальністю (санкцією) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Встановлені під час розгляду справи обставини вказують на те, що позивач з 2018 року займається сам вихованням та утриманням дітей. З 2019 року переїхав з дітьми жити до своєї мами (бабусі дітей) в м. Арциз, де вони проживають і дотепер.

В житті дітей матері взагалі не було, діти її не пам`ятають і не знають.

Фактично мати свідомо поклала всі обов`язки по вихованню дітей на позивача, відмовилась від здійснення турботи за ними, не цікавиться їх життям, ігнорує потреби дітей, пов`язані з набуттям освіти, життєвих навичок.

Виховання, утримання, забезпечення всім необхідним для здобуття дитиною повної середньої освіти взяв на себе у повній мірі позивач. У цьому йому допомагає його матір ( бабуся дітей).

Завдяки їх турботі діти живуть повноцінним життям, отримують необхідні знання для їх розвитку та самоусвідомлення. Діти мають нормальні умови для життя, навчання та соціалізації у суспільстві.

Факт не виконання батьківських обов`язків ОСОБА_16 також підтверджено висновком органу опіки та піклування Арцизької міської ради згідно з яким служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_12 та доньки ОСОБА_13 .

Судом також береться до уваги думка дітей у цій справі, які повідомили, що навіть не пам`ятають свою маму. Все свідоме життя живуть з татом.

Наведені фактичні обставини, свідчать про те, що відповідач самоусунулась від виховання своїх малолітніх дітей та їх утримання.

Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суд вважає свідомим, а тому позбавлення її батьківських прав є доцільним та відповідатиме інтересам дітей.

3.Розподіл судових витрат:

У позовній заяві позивач не порушував питання про розподіл понесених ним судових витрат у виді оплаченого судового збору та отримання правової допомоги, пов`язаних зі зверненням з позовом до суду та правничої допомоги в суді, тому, керуючись принципом диспозитивності суд не вирішує у передбаченому ст. 141 ЦПК України порядку питання про розподіл здійснених позивачем у цій справі судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Арцизької міської ради Болградського району Одеської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянку Республіки Молдова батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Євгенівка Тарутинського району Одеської області та дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с. Євгенівка Тарутинського району Одеської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, у разі якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті, закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04.08.2025 року.

Суддя І.М. Кирилюк