ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/457/18
Номер провадження 22-ц/818/1114/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Гєрцика Р.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2018 року в складі судді Калиновської Л.В. по справі № 619/457/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У 2018 році Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26 вересня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 12 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка при підписанні анкети - заяви підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписанням заяви між сторонами у відповідності до статті 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (стаття 1066 ЦК України) та кредитного договору (стаття 1054 ЦК України).

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальницею умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 30 вересня 2017 року склала 117 000,00 грн, з яких: 12 280,86 грн - заборгованість за тілом кредиту, 104 719,14 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 26 вересня 2011 року в розмірі 117 000,00 грн станом на 30 вересня 2017 року, а також 1762,00 грн судового збору.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 117 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, тому підлягають стягненню з неї.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням представник ОСОБА_1 адвокат Плугатирьов В.В. подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Плугатирьова В.В. щодо поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву представника ОСОБА_1 адвоката Плугатирьова В.В. про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2018 року залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Плугатирьова В.В. за допомогою системи «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким залишити позовну заяву без задоволення, застосувати позовну давність, витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» завірені копії кредитного договору, заяви ОСОБА_3 про відкриття карткового рахунку, документи, що підтверджують наявність заборгованості станом на 20 березня 2018 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочне рішення є несправедливим, прийняте з порушенням норм процесуального права та без належних доказів існування заборгованості в сумі 117 000,00 грн. Суд розглянув справу за відсутності відповідачки, не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду. Як убачається з пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг (чинних у період нарахування заборгованості) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Отже, у разі неповернення кредиту по договору від 26 вересня 2011 року, право позивача на звернення до суду з позовом виникло в 2012 році. Однак, позивач не пред`являв ні претензій, ні позовних вимог до відповідачки аж до 2018 року, тому пропустив строк позовної давності майже на три роки. У заяві про перегляд заочного рішення було заявлено клопотання про застосування позовної давності. Крім того, в заочному рішенні зазначено лише про факт оформлення карткового рахунку на встановлення кредитного ліміту в сумі 12 300,00 грн, при цьому не встановлено, що відповідачкою вказані кошті знімалися з рахунку. Таким чином, позивачем не доведено факту використання кредитних коштів. Відповідачка не знімала з карткового рахунку кредитні кошти в сумі 12 300,00 грн, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 31 січня 2025 року частково відновлено знищене судове провадження по цивільній справі № 619/457/18.

У зв`язку з тим, що банком надано до суду копію позовної заяви з додатками, зокрема, анкету-заяву, розрахунок заборгованості, підстав для витребування у нього доказів, які не були подані до суду першої інстанції, не вбачається.

18 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні, залишити оскаржуване рішення суду без змін. Відзив мотивовано тим, що з моменту підписання відповідачкою заяви між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Позичальниця деякий час належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості за договором. Також, доказом укладання з клієнтом договору і встановлення кредитного ліміту є довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, наявна в матеріалах справи. Таким чином, доказів, що обґрунтовують заперечення проти позовних вимог, відповідачка не надала. Безпосередньо укладений між сторонами договір від 26 вересня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаний сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, з доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором вбачається, що 11 листопада 2014 року, 12 грудня 2014 року, 17 січня 2015 року, 10 лютого 2015 року у рахунок погашення заборгованості клієнтом було внесено кошти. Позовну заяву було подано 22 грудня 2017 року, отже, банк звернувся до суду у межах строків позовної давності.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 07 серпня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

АТ КБ «ПриватБанк» отримано 11 лютого 2025 року в електронному кабінеті (а.с. 119);

судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 06 березня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 131);

Представник відповідачки адвокат Плугатирьов В.В. отримав в електронному кабінеті 11 лютого 2025 року (а.с. 120).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що 26 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_4 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н, згідно якої відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтвердила той факт, що вона ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані їй у письмовому вигляді і згодна з ними (а.с. 54).

В анкеті-заяві не вказано вид картки, яку позичальниця бажає оформити, розмір кредитного ліміту та процентну ставку за користування кредитом.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_5 23 лютого 2011 року відкрито картковий рахунок, картка «Універсальна, 55 днів», 26 вересня 2011 року встановлено кредитний ліміт 300,00 грн, який того ж дня збільшено до 2000,00 грн, у подальшому 23 жовтня 2011 року знижено кредитний ліміт до 0 грн, 06 березня 2012 року збільшено до 500,00 грн, 18 квітня 2012 року збільшено до 1500,00 грн, 22 лютого 2013 року збільшено до 12 300,00 грн. Строк дії картки до липня 2015 року (а.с. 55).

Також банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де вказано процентні ставки, який не містить підпису відповідачки (а.с. 58).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованість ОСОБА_6 станом на 30 вересня 2017 року становить 117 000,00 грн, з яких: 12 280,86 грн - заборгованість за тілом кредиту, 104 719,14 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 56-57).

За змістом статті 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з Анкети-Заяви б/н від 26 вересня 2011 року, підписаної відповідачкою, у ній відсутня інформація про вид картки, яку відповідачка мала намір отримати, кредитний ліміт, строк кредитування та відсоткову ставку (а.с. 54).

Судом встановлено, що матеріали цивільної справи № 619/457/18 знищено у зв`язку зі спливом строку зберігання (а.с. 15-17).

Разом з тим, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 31 січня 2025 року частково відновлено знищене судове провадження по цивільній справі № 619/457/18. У межах вирішення питання про відновлення втраченого провадження банком надано суду копію позовної заяви з додатками (а.с. 50-98). Однак, до переліку додатків до позовної заяви не включено виписку по рахунку відповідачки.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» не надано до матеріалів справи доказів видачі відповідачці кредиту і користування нею кредитними коштами, а саме виписки по рахунку ОСОБА_1 , в якій містилась би повна інформація про отримання кредитних коштів, їх витрати, рух коштів, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованості тощо.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу принципу змагальності сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається, на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст.13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України).

Оскільки саме на позивача в силу положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема виписки з рахунку, є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Такий розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк.

Посилання банку на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті та є невід`ємними частинами кредитного договору, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підтверджують видачу кредитних коштів і користування ними.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, і саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умовита правила споживчого кредитування. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Надана позивачем довідка про зміну умов кредитування також не свідчить про наявність підстав для задоволення позову та не доводить факту отримання кредитних коштів.

Враховуючи, що анкета-заява не містить розміру процентної ставки, Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи відповідачкою не підписані, банком безпідставно було нараховано відсотки за користування кредитом та спрямовано частину внесених відповідачкою коштів на погашення відсотків. Правильним було б зарахування коштів, безпідставно спрямованих на погашення процентів, на погашення тіла кредиту, однак за відсутності виписки по рахунку суд позбавлений можливості провести відповідний розрахунок.

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій не дослідив належним чином та не дав правової оцінки наданим сторонами доказам, зокрема, умовам анкети-заяви, розрахунку заборгованості за кредитним договором з усіма її складовими частинами та не врахував відсутність виписки по рахунку.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки в оскаржуваному заочному рішенні суду вказано, що відповідач про час і місце судового засідання повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. ОСОБА_1 на спростування викладених судом обставин будь-яких доказів не надано. За умови знищення матеріалів справи апеляційний суд позбавлений можливості перевірити наявність поштових повідомлень у матеріалах справи та керується даними, викладеними у судовому рішенні.

Заяву ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу строку позовної давності колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки, по-перше, відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, по-друге, наслідки спливу строку позовної давності застосовуються лише до обґрунтованих позовних вимог, а у задоволенні позову банку слід відмовити за недоведеністю, та по-третє, строк дії картки, виданої відповідачці, становив до липня 2015 року, а провадження у справі відкрито 01 березня 2018 року, тобто без пропуску строку позовної давності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

На підставі викладеного, заочне рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 2114,40 грн (а.с. 5). Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено, тому з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на її користь підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2114,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Р.В. Гєрцик