Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2025 Справа №607/13856/24 Провадження №2/607/1182/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (далі позивач або ПрАТ «СК «Універсальна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі ПрАТ «УТСК»), у якому просить: стягнути ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 43343,68 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.09.2020 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою суду ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності. До ПрАТ «СК «Універсальна» звернулась потерпіла особа із заявою про настання страхового випадку. Після цього позивач здійснив виплату потерпілому страхового відшкодування в розмірі 43343,68 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «УТСК». У відповідь на звернення ПрАТ «СК «Універсальна» про відшкодування коштів виплачених потерпілому, ПрАТ «УТСК» відмовило посилаючись на ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А саме, у зв`язку із неподанням страховиком потерпілого заяви про страхове відшкодування протягом одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, станом на день подання позовної заяви позивач втратив право на отримання страхового відшкодування від страховика винної у ДТП особи. Однак, право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 23.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.08.2024 суд отримав відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Янчишина В.Й., у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ПрАТ «СК «Універсальна» до ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначив, що ПрАТ «СК «Універсальна» діяло не добросовісно, будучи своєчасно обізнаним про страховий випадок, оскільки було своєчасно обізнане про визнання ОСОБА_1 винною у дорожньо-транспортній пригоді і 02.09.2020 отримало заяву від страхувальника за договором добровільного страхування автотранспорту, проте не звернулось впродовж року до страховика ПрАТ «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому жодної поважної причини неможливості погодження та виплати суми страхового відшкодування, а також звернення до страховика винної особи із заявою про виплату страхового відшкодування з 02.09.2020 по 02.09.2021, тобто в межах річного строку з моменту скоєння ДТП, ПрАТ «СК «Універсальна» не навело та відповідними доказами не підтвердило.

28.08.2024 суд отримав відзив представника відповідача ПрАТ «УТСК» Степушенка П.М., згідно із яким представник просить відмовити у задоволенні позову ПрАТ «СК «Універсальна» до ПрАТ «УТСК» у повному обсязі. Вказує на те, що дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «ОТП Лізинг» та транспортного засобу «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 сталась 02.09.2020. Повідомлення встановленої форми про вказане ДТП, у визначений законом строк, від позивача на адресу ПрАТ «УТСК» не надходило. Як вбачається з поштової накладної на конверті, лише 01.11.2021 (більше, ніж через рік після ДТП), позивачем на адресу ПрАТ «УТСК» було відправлено заяву про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації), датовану 27.10.2021, отриману страховиком 03.11.2021. Таким чином, позивачем був пропущений строк звернення до ПрАТ «УТСК» із заявою про виплату йому страхового відшкодування за пошкодження майна (транспортного засобу), оскільки граничний строк подання такої заяви 01.09.2021. Такий річний строк, встановлений нормами ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка чітко визначає початок річного строку (з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди), є присічним і поновленню не підлягає. Крім того, позивачем не було вказано та не надавалось жодних доказів з приводу наявності поважних причин, які могли б йому фізично завадити надати необхідні документи до ПрАТ «УТСК» будь-яким доступним шляхом (засобами поштового зв`язку, особисто, або на електронну адресу, що є на сайті і не змінювалась за зазначений період). Оскільки, позивачем безпідставно не було виконано свій обов`язок, рішення страховика є обґрунтованим та законним.

16.09.2024 суд отримав відповідь представника позивача на відзиви відповідачів. На спростування доводів відповідачів представник позивача адвокат Гусєв П.В. вказує наступне. Страховик ОСОБА_1 , діючи недобросовісно, взявши на себе зобов`язання відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку, не відшкодував шкоду, внаслідок чого залишив потерпілу особу (особу, до якої перейшло право вимоги потерпілого) без відновлення порушеного права. Позивач погоджується з тим, що право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а позв`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати, що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння ДТП. Проте, ні Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ні Цивільний кодекс України, ні будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову, як наприклад передбачено Цивільним кодексом України при пропуску позовної давності. Положення ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо подання заяви впродовж року, по своїй суті заміняє ст.257 ЦК України (загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки). Однак, у даному випадку пріоритетними є приписи ЦК України. Тому, враховуючи, що для захисту порушеного права встановлено трирічний строк позовної давності, то норми ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не застосовуються. Таким чином, під час вирішення спору по суті потрібно визначити розмір страхового відшкодування та, у разі недостатності коштів, стягнути з винуватця ДТП розмір шкоди у розмірі франшизи та різницю між розміром шкоди та розміром страхового відшкодування.

28.08.2024 представник відповідача ПрАТ «УТСК» Степушенко П.М. та 12.12.2024 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Янчишин В.Й. звернулись до суду із заявами про застосування строку позовної давності. В обґрунтування заяв вказали, що перебіг позовної давності починається саме із часу скоєння ДТП. Саме тоді у потерпілого виникає право вимоги до страхової компанії, відповідальної за безпосереднього заподіювача шкоди. У даному випадку днем порушення права потерпілої особи є день скоєння ДТП 02.09.2020, внаслідок якої було пошкоджено майно, і завдано шкоди потерпілій особі, і саме з цього часу у позивача, в порядку суброгації, виникло право вимоги до заподіювача шкоди. Позивач звернувся до суду лише 19.06.2024, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. Відтак, враховуючи, що станом на день звернення до суду з даним позовом пропущено трирічний строк позовної давності, зазначене також є підставою для відмови у задоволенні позову відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Протокольною ухвалою суду від 29.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 31.07.2025 представник позивача ПрАТ «СК «Універсальна» не з`явився. Просить розглянути справу без участі уповноваженого представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, про що зазначив у прохальній частині позову.

В судове засідання 31.07.2025 відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача Янчишин В.Й. не з`явились. Представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача.

В судове засідання 31.07.2025 представник відповідача ПрАТ «УТСК» Степушенко П.М. не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.00 год. 05.08.2025, в яке учасники справи не з`явились.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступне.

22.04.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна», як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», як страхувальником, укладено генеральний договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 3001/394/000001.

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами, зазначеним у п.1 страхового сертифікату. (п.1.1 договору)

Відповідно до страхового сертифікату №3001/294/123557 до генерального договору добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 3001/394/000001, застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Toyota», номер кузова НОМЕР_3 . Страхова сума за добровільним страхуванням наземного транспорту - 980523,00 грн. Франшиза - 0,5%. Дія страхового сертифікату з 14.01.2020 по 13.01.2021.

Власником транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , є ТОВ «ОТП Лізинг», що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

02.09.2020 о 19 год. 40 хв., в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 113, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, не вибрала під час руху безпечної швидкості, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого допустила зіткнення з дорожнім знаком, внаслідок чого знак наніс пошкодження автомобілю «Toyota Lаnd Cruisеr», номерний знак НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.09.2020 у справі №607/14727/20, яка набрала законної сили 05.10.2020, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.

Частина 6 ст. 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

07.09.2020 ОСОБА_2 складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до якого перелік пошкоджень наступний: бампер передній - розрив, кріплення державного номеру переднього - розрив, решітка радіатора -тріщина.

07.09.2020 ТОВ «Кристал Моторс» складено рахунок № НОМЕР_5 , згідно із яким вартість робіт та деталей для автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 40205,25 грн. без ПДВ (48246,30 грн. з ПДВ).

Згідно із платіжним дорученням №35648 від 16.09.2020 кошти в сумі 48246,30 грн. ТОВ «ОТП Лізинг» перерахувало на рахунок ТОВ «Кристал Моторс». Призначення платежу: оплата за ремонт після ДТП ( НОМЕР_2 ) за рах. №СКМ-К-ВА05983 від 07.09.2020.

17.09.2020 ПрАТ «СК «Універсальна» звернулось до Управління патрульної поліції у Тернопільській області із запитом №4098/23-003 про надання відомостей щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.09.2020 на вул. Микулинецька, 113 в м. Тернополі за участю транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 .

У відповідь на запит Управлінням патрульної поліції у Тернопільській області надано довідку про дорожньо-транспортну пригоду №271179 (вих. № 6257/71/33-2020 від 23.09.2020). Отримана ПрАТ «СК «Універсальна» 25.09.2020.

20.10.2021 ПрАТ «СК «Універсальна» складений страховий акт №63043/1, яким проведений розрахунок суми страхового відшкодування пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 . Страхове відшкодування, яке за вирахуванням франшизи підлягає виплаті ТОВ «ОТП Лізинг», в розмірі 43343,68 грн.

Платіжним дорученням №17851 від 21.10.2021 ПрАТ «СК «Універсальна» перерахувало ТОВ «ОТП Лізинг» 43343,68 грн. страхового відшкодування.

Станом на 02.09.2020 цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УТСК» на підставі полісу ЕР №200805169. Ліміт за шкоду майну 130000,00 грн., франшиза 500,00 грн.

03.11.2021 ПрАТ «УТСК» отримало заяву ПрАТ «СК «Універсальна» вих. №63043/1 про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації), відповідно до якої ПрАТ «СК «Універсальна» просить перерахувати на рахунок товариства кошти в розмірі 43343,68 грн. в якості відшкодування винною особою шкоди за договором страхування (регрес) №63043/1.

Листом ПрАТ «УТСК» №463-В від 17.11.2021 повідомлено ПрАТ «СК «Універсальна» про відмову у виплаті страхового відшкодування за подією від 02.09.2020, у зв`язку із порушенням строку подання встановлених законодавством документів (заяви про страхове відшкодування). Роз`яснено, що відповідно до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Тому, оскільки заяву про виплату страхового відшкодування ПрАТ «УТСК» отримало 03.11.2021, тобто з порушенням річного строку з моменту скоєння ДТП, останнє має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у порядку суброгації.

28.09.2022 ТОВ «Юридична компанія «ІНС.ЛОУ ГРУП» склала заяву (претензію) вих. №63043/ІНС.ЛОУ для ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування, відповідно до якої просить перерахувати 43343,68 грн. на банківські реквізити ПАТ «СК «Універсальна», в якості страхової виплати згідно з страховим актом №63043/1.

За встановлених судом обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права, в редакції чинній на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За змістом ч.1 ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у ст. 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц: стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між сторонами у цій справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди в порядку суброгації.

Таким чином, до ПрАТ «СК «Універсальна» перейшло право вимоги на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в порядку суброгації.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

В ході судового розгляду справи не встановлено того, що має страхового відшкодування потерпілому було недостатньо через перевищення лімітів такого відшкодування.

Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 369/11812/18 від 11.11.2020року; № 753/10416/17 від 05.11.2020року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020року; № 755/7666/19 від 15.10.2020року; № 131/709/18 від 30.09.2020року; № 583/3159/18 від 23.07.2020року; № 525/1592/18 від 14.07.2020року; № 200/12295/17 від 30.06.2020року; № 361/10096/14-ц від 17.06.2020року; № 201/12712/16-ц від 20.05.2020року; № 756/2632/17 від 22.04.2020року; № 447/819/16-ц від 08.04.2020року; № 643/2224/17 від 18.03.2020року; № 761/2941/17 від 10.03.2020року; № 450/446/16-ц від 04.03.2020року; № 755/5374/18 від 21.02.2020року; № 648/4308/16-ц від 17.02.2020року; № 916/2554/17 від 17.01.2020року.

Страхова компанія відповідає за завдану шкоду у межах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21.12.2020. Вказаний висновок вказує, що потрібно віднімати при визначені меж відповідальності страховика та зазначає, що спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Оскільки ліміт за шкоду майну становить 130000,00 грн., що підтверджує поліс серії ЕР №200805169, спричинена шкода в розмірі 43343,68 грн. не перевищує ліміт, тому звернення ПАТ «СК «Універсальна» з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 суперечить інституту страхування.

За таких обставин, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована за полісом серії ЕР №200805169 в ПрАТ «УТСК», то саме останнє повинно нести відповідальність перед позивачем за відшкодування вказаної шкоди, а відтак позовні вимоги до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог до відповідача ПрАТ «УТСК».

Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Такі висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та не передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що страховий випадок мав місце 02.09.2020, із заявою про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Універсальна» звернулося до ПрАТ «УТСК» 27.10.2021 (отримано ПрАТ «УТСК» 03.11.2021) року, а відтак беззаперечно встановлено, що позивач, маючи право на звернення за регламентними виплатами до страхової компанії, даними про яку він достеменно володів, з такою заявою протягом одного року не звернувся, а тому втратив право на відшкодування шкоди від страховика в межах страхових виплат.

Звертаючись до суду, позивач не посилається на те, що не звернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від нього, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому з огляду на вищевикладене підстав для задоволення позову в частині вимог до відповідача ПрАТ «УТСК» немає.

Отже, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, та до ПрАТ «УТСК», оскільки позивачем пропущено річний строк для подання заяви про виплату страхового відшкодування та не обґрунтовано наявність незалежних від потерпілої особи причин неможливості звернення з такою заявою впродовж річного строку.

Щодо заяв відповідачів про застосування строку позовної давності.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц виклала правовий висновок про те, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено з підстав його необґрунтованості, питання про застосування строку позовної давності судом не вирішується.

Щодо судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу , пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Так як у задоволенні усіх позовних вимог відмовлено, судові витрати позивача покладаються на нього ж та йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», місцезнаходження - бульвар Л. Українки, 9, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», місцезнаходження - вул. Саксаганського, 77, м. Київ, .

Рішення складено та підписано 05.08.2025.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук