Справа № 465/2255/18
Провадження 2/465/1032/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05.08.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В. Я.

за участю секретаря судового засідання - помічника судді Янковської С.Ю.

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові матеріали цивільної справи № 465/2255/18 за позовом Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 за період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ЗУ "Про теплопостачання" позивач є постачальною організацією, суб"єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Зазначає, що відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Текст договору приєднання, розміщений на офіційному сайті був опублікований в газеті "Високий замок" від 01.07.2014р. № 92 (5156). Відповідно до договору приєднання, предметом є те, що виконавець зобов"язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобов"язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання. Згідно довідки ЛКП "Вулецьке" вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 станом на час подачі заяви проживають відповідачі та відповідно користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води. Відповідачам для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання відкритий особовий рахунок. Зазначає, що відповідачі не виконали свого зобов"язання щодо оплати послуг з централізованого опалення і послуг з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов"язані оплатити суму боргу. Відтак, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути заборгованість в розмірі 16607,19 грн., 3% річних в розмірі 47,01 грн., інфляційні втрати в розмірі 1645,23 грн. та витрати з оплати судового збору.

У письмових запереченнях та відзиві відповідачка ОСОБА_1 та її представниик просять відмовити у задоволенні позову у зв"язку з його безпідставністю та відсутністю боргу. Зазначають, що гаряче водопостачання до квартири не подається з 2009 року, оскільки стояки постачання гарячої води не працюють. Позивачем не надано жодного доказу про фактиичне надання послуг та отримання їх споживачами в точці передачі послуг.

В судовому засіданні представники позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги підтримали, надали аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просять позов задоволити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Детинич П.І.позовні вимоги заперечили у повному обсязі, вважають такі безпідставними.

В матеріалах справи міститься заява відповідачки ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити з прідстав зазначениих відповідачкою ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали розглядуваної цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.43 ЦПК України, учасники процесу зобовязані сприяти своєчасному , всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім"ї і прописки № 106 від 16.01.2017, така видана про те, що в квартирі АДРЕСА_2 є державною, в ній проживають відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

До матеріалів справи долучений договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП "Львівтеплоенерго" від 01.07.2014р., відповідно до умов якого, позивач, як виконавець, зобов"язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж централізованого опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобов"язується своєчасно оплачувати ці надані послуги за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання.

Згідно ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договір приєднання.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суду не надано доказів, що між сторонами укладався договір про надання послуг з центрального опалення, як і доказів, що договір приєднання, який долучений до позовної заяви, надсилався ЛМКП «Львівтеплоенерго» на адресу відповідачів.

Згідно пункту 3 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до листа від 14.07.2017р., підписаного в.о. головного інженера ЛМКП "Львівтеплоенерго" М. Мозола, ЛМКП "Львівтеплоенерго" централізовано гарячої води на будинок АДРЕСА_3 не подає. Тепловий лічильник встановлений на вході в ІТП та обліковує кількість теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання житлового будинку. Від"єднати бойлер ГВП від вузла обліку теплової енергії технічно не можливо.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

В матеріалах справи міститься лист № 01 вих. від 11.01.2016р. головного інженера ЛКП "Вулецьке" М. Зарівняк, в якому зазначено, що за зверненням від 17.12.2015р. комісійно проведено обстеження технічного стану труб гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_3 . Встановлено, що окремі стояки подачі гарячої води не функціонують.

Крім того, з акту, затвердженого 08.02.2012р. начальником БУ № 4 КЕВ м. Львова, вбачається, що при обстеженні підвального приміщення по АДРЕСА_3 встановлено, що із 6-ти стояків гарячого водопостачання працює тільки 2 стояки, в решті відсутня рециркуляція гарячої води, що спричиняє неякісне надання послуг.

Позивачем до матеріалів справи долучені розрахунки заборгованості, квитанції, які не можна вважати беззаперечними доказами щодо наявності заборгованості у відповідачів, оскільки такі містять дані, які різняться між собою, не узнгоджуються з іншими досліджениими судом матеріалами, у тому чиислі й з квитанціями надаиими відповідачкою ОСОБА_1 котрі сторона позивача хоч і не заперечує, проте не погоджується з поясненнями відповідачки щодо вказаних квиитанцій.

Крім того, пояснення представників позивача в судовому засіданні є не переконливими, не логічнимии в сиилу встановлених обситавин, не спростовують доводів сторони відповідача, а місцями суперечать одні одним, у тому числі й щодо механізму нарахування сум до оплати.

Зважаючи на досліджені в судовому засіданні матеріали судової справи - документи, що надані сторонами, суд вважає встановленим, що сторона позивача свої вимоги обгрунтовує доказами котрі не уповній мірі є достовірними та достатніми для підтвердження тих обставин на які покликається сторона. Вони не доводять обставин фактичного надання послуг у тому виді та розмірах на які здійснено нарахування та вважаються позивачем заборгованістю з послуг теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1 .

Станом на час розгляду справи відсутні будь - які відомості щоб підтверджували та беззаперечно свідчили про фактичне надання позивачем та користування відповідачами послугами з теплопостачання, зокрема, в оскаржуваний період.

Незважаючи на довготривалість судового розгляду спору, сторона позивача так і не спромоглася надати суду обєктивня розрахунки в яких би було враховано здійснені стороною відповідача оплати, що підтверджуються квитанціями дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на встановлене, суд не знаходить підстав для приийняття до уваги як доказів обгрунтуваності позовних вимог документи, що долучені позивачем зважаючи на те, що такі містять лише дані про порядок та механізм нарахування заборгованості за послуги, дані про розмір сум та абсолютно не доводять фактичного надання послуг відповідачам у вииді та розмірах на які позивач здійснює нарахування.

За даниих обставиин суд вважає встановленим, що позивачем не доведено наявність у відповідачів зобов"язань сплатити борг, який позивач ставить у вимогу стягнути з відповідачів. Вимоги позивача грунтуються на припущеннях, які крім того протягом судового розгляду змінюються, в залежності від встановлених нових обставин. Проте, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд не бере до уваги докази - документи, долучені позивачем, оскільки такі містять суперечливі дані та хибно відображають об"єктивні дані з приводу предмету спору.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ч.1 ст.79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Загалом зміст зазначеного принципу (справедливості, добросовісності (Bona Fideas) і розумності) полягає в тому, що тексти законів, угод та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту.

Фактично позивачем надано лише розрахунки заборгованості, про стягнення якої вони просять, стверджуючи, що такі здійснено відповідно до нормативно - правових актів, однак без належних доказів фактичного надання послуг, відповідно до цих же нормативно - правових актів. Відповідачі заперечують отримання згаданих послуг належної якості у спірний період, і ці їх заперечення підтверджуються досліджениими судом письмовими відповідями, у тому числі й працівників позивача.

Механізм нарахування вартості послуг та фактичне надання і користування послугами не є тотожними поняттями.

Суд вважає встановленим, що подані стороною позивача докази у справі на обґрунтування позовних вимог не є достовірними та достатніми, не розкривають істинних відносин, які виникли між сторонами, а подані розрахунки не містять даних, на підставі яких можна встановити беззаперечний факт наявності у відповідачів заборгованості перед позивачем, а тиим більше конкретний її розмір.

Розрахунки заборгованості та інші докази, за наявності заперечень з приводу надання та отримання послуг, про стягнення заборгованості за які подано позов, не можна вважати належними доказами на підтвердження надання відповідних комунальних послуг, надання їх відповідної кількості та якості, правильності нарахування заборгованості за надані послуги та ін.

Надані позивачем розрахунки заборгованості самі по собі не є безспірним доказом розміру боргу, оскільки сформовані самиим позивачем. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 703/3063/18.

Особа не може бути змушена до оплати послуг, які вона фактично не отримувала та без наявності між сторонами договірних стосунків.

Відтак, матеріалами справи не підтверджується факт користування відповідачами послугами позивача у виді та розмірах, про стягнення заборгованості яких позивач ставить питання.

Доказів фактично спожитої комунальної послуги позивачем суду не надано, у тому обєктивних даних зі засобів фіксування - лічильників.

Разом з тим суд, враховує ряд долучених квитанцій, які свідчать про те, що відповідачами здійснювалася оплата послуг з теплопостачання в оспорюваний період у тих рнозмірах та виді, які позивачем не спростовані.

У справі, що є предметом розгляду, позивачем належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується наданий ним розрахунок заборгованості відповідачів, суду не надано. При цьому суд вживав заходів для перевірки застосованих позивачем нормативно - правових актів, що регулюють вказані правовідносини, однак таке намагання суду приизвелоб до порушення осногвних засад рівності сторін у процесі, пропорційності, змагальності та диспозитивності, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості здійснити перевірку правильності здійснених нарахувань.

Натомість системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

В даному випадку суд бере до уваги, що стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд звертає увагу, що пояснення сторони позивача, як і докази, що надаються, не узгоджуються між собою, містять протиріччя, які взаємовиключають одне одного. За таких обставин, суд позбавлений можливості сприйняти такі докази обґрунтованими та такими, що доводять позовні вимоги.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту того, що відповідні послуги на зазначену суму були надані відповідачам, не доведено обґрунтованість здійсненого розрахунку, не доведено факту наявності правовідносин між сторонами, за якими у відповідачів є обов`язок щодо розрахунку з позивачем за надані послуги.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Під час розгляду справи судом були створені для сторін всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо боргу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної чи юриидичної осіб, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв"язку з його недоведеністю.

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 за період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 16 607 (шістнадцять тисяч шістсот сім) гривень 19 коп., 3% річних в розмірі 47 (сорок сім) гривень 01 коп., інфляційних втрат в розмірі 1645 (одна тисяча шістсот сорок п`ять) гривень 23 коп., за недоведеністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", юридична адреса: м. Львів, вул. Д. Апостола 1;

Відповідач 1: ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач 2: ОСОБА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя В. Кузь