Номер провадження: 22-ц/813/3689/25
Справа № 504/3277/24
Головуючий у першій інстанції Литвинюк А. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Техагро»

на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позову,

встановив:

31 липня 2024 року ТОВ Компанія «Техагро» до подачі позову звернулося до суду із заявою про забезпечення позову у якій просило:

-заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0014 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27) її поділу або виділу;

-заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційній дії, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0014 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27);

-застосувати зустрічне забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ТОВ «Компанія «Техагро» реалізує проект з будівництва причально-технологічного комплексу зі зберігання та перевантаження на березі Аджалицького лиману поблизу м. Південне в Одеській області. Цей проект включено до плану розвитку морського порту «Південний», затвердженого наказом ДП «АМПУ» від 19 березня 2024.

Перед виконанням проектних робіт по під`їзній колії на замовлення ТОВ «Компанія «Техагро» виконані та погоджені інженерно-геодезичні вишукування в результаті яких на земельній ділянці, кадастровий номер :01:001:0268, виявлено магістральний аміакопровод.

Ураховуючи зазначене вище, прокладання під`їзної залізничної колії на земельних ділянках ТОВ «Компанія «Техагро» неможливе без перетину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0014, яка межує із земельними ділянками, належними ТОВ «Компанія «Техагро» з кадастровим номером :01:001:0267 та з кадастровим номером :01:001:0264.

Зазначена вище земельна ділянка :01:001:0014) на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , на адресу якої заявник направляв лист-пропозицію щодо встановлення сервітуту, однак це поштове відправлення повернуто відправнику.

ТОВ «Компанія «Техагро» має намір звернутися до суду з позовом про встановлення сервітуту на частину земельної ділянки площею 0,8632 га кадастровий номер :01:001:0014, яка належить ОСОБА_1 .

За твердженнями заявника власниця вказаної земельної ділянки не здійснює будь-яку господарську діяльність, не використовує земельну ділянку з метою задоволення власних потреб, тому відсутня можливість завдання збитків у разі забезпечення позову.

Ураховуючи, що до моменту вирішення спору, може змінитися конфігурація земельної ділянки щодо якої заявник має намір встановити сервітут у разі її поділу/виділу, ТОВ «Компанія «Техагро» просило вжити заходи забезпечення позову, застосувавши зустрічне забезпечення позову у розмірі 10000 грн.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Компанія «Техагро» про забезпечення позову до подання позовної заяви.

В апеляційній скарзі ТОВ «Компанія «Техагро» просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2024 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

За доводами апеляційної скарги до вирішення спору по суті, наявні сприятливі обставини, коли ОСОБА_1 вправі до моменту ухвалення/виконання рішення, розпорядитися належним їй майном на власний розсуд.

Відчуження земельної ділянки до моменту відкриття провадження та вирішення спору по суті може призвести до того, що: позов буде поданий до неналежного відповідача; у відношенні нового власника не буде дотримано визначений ст. 402 ЦК України порядок; зміна власника у продовж вирішення спору призведе до збільшення тривалості судового процесу.

Прийняття власником рішення про поділ / виділ частини земельної ділянки призведе до зміни конфігурації існуючої земельної ділянки та унеможливіть реалізацію запропонованого варіанту встановлення сервітуту.

Заходи забезпечення позову стосуються виключно предмету позову та за цією ознакою є такими, що відповідають критеріям адекватності, спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей і є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав заявника у разі задоволення позовних вимог, з урахуванням того, що предметом майбутнього позову є вимоги немайнового характеру.

Обрані заявником заходи забезпечення позову не порушують та не обмежують права будь-яких осіб, в тому числі ОСОБА_1 , а лише встановлюють певні обмеження, наявність яких сприятиме ефективному захисту прав заявника в межах одного та саме цього судового провадження без нових звернень до суду.

Тому є безпідставним посилання суду першої інстанції на недоведеність заявником обставин того, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення заявником вимог ч.4 ст. 152 ЦПК України, оскільки не врахував, що процесуальне законодавство не покладає на заявника обов`язку надавати суду докази подання позову до моменту розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, поданої в порядку ст. 152 ЦПК України до подання позову. Станом на час розгляду заяви та постановлення оскаржуваної ухвали за позовом ТОВ «Компанія «Техагро» про встановлення сервітуту вже було відкрито провадження у справі № 504/3392/24.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Рябоконь К.Ю. подала відзив у якому просить апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Техагро» залишити без задоволення, ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2024 року без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , адвокат Рябоконь К.Ю.

заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Сторона скаржника будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. У поданій до суду заяві представник скаржника ТОВ «Компанія «Техагро», Рахильчук О.В. просив відкласти розгляд справи, у зв`язку із зайнятістю у іншій справі.

Колегією суддів відмовлено в задоволенні вказаної вище заяви представника скаржника. При цьому апеляційний суд додатково зауважує про таке.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 25 листопада 2024 року у справі N 138/1593/18, від 02 жовтня 2024 року у справі N 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року у справі N 182/3021/21, від 25 червня 2024 року у справі N 496/5051/19 та ін.

Колегія суддів зазначає, що явка до апеляційного суду учасників справи не є

обов`язковою, позиція скаржника у цій справі є чіткою і зрозумілою, а тому розгляд справи

апеляційним судом за відсутності представника скаржника не призводить до порушення права позивача на судовий захист.

Отже, неявка скаржника, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката

Рябоконь К.Ю., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає, виходячи з такого.

ТОВ «Компанія «Техагро» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову у якій просило вжити заходи забезпечення щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0014, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 20).

У ТОВ «Компанія «Техагро» на підставі договорів оренди знаходяться земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0267 та :01:001:0264, цільове призначення: для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури залізничного транспорту (а.с. 43,44).

Між вказаними вище земельними ділянками знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0014, яка належить на праві приватної власності

ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Компанія «Техагро» про забезпечення позову до подання позову, суд першої інстацнії виходив із того, що у разі задоволення позову про встановлення земельного сервітуту невжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження земельної ділянки не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача, оскільки предметом спору не є право власності на таку ділянку, яка може бути відчужена на відміну від права сервітуту, яке не відчужується. Відтак, право позивача не буде порушено, оскільки у разі встановлення сервітуту на зазначену земельну ділянку відповідно до ч.ч.1,3 ст.101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам. Доказів на підтвердження того, що відповідачем здійснюються дії спрямовані на ускладнення чи можливе ухилення від виконання рішення суду по даній справі, у разі задоволення позову, позивачем до суду не надано. Отже, позивачем у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено належними доказами, як і не обґрунтовано, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, за наслідком чого суд позбавлений можливості встановити співмірність заявлених заходів забезпечення позову з заявленими позовними вимогами та ціною позову. Крім того, суд зазначив, що заявником не надано доказів своєчасного звернення з позовом до суду у строки, передбачені ч.4 ст. 152 ЦПК України.

Щодо таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів зауважує про таке.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборона вичиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 р. по справі N 914/1570/20 вказано, що "…важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".

Таким чином питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

ТОВ «Компанія «Техагро» усупереч ст. 12,81 ЦПК України, не надано жодного доказу того, що ОСОБА_1 вчиняє будь-які заходи щодо відчуження зазначеної земельної ділянки, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову про те, що до моменту вирішення спору, може змінитися конфігурація земельної ділянки або її власник, не є достатніми підставами для застосування такого виду забезпечення позову, як заборона вчиняти дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки, її поділу або виділу, оскільки становитиме

надмірне втручання у право власності ОСОБА_1 , так як остання в результаті застосування зазначених заходів забезпечення позову буде позбавлена можливості розпоряджатись належним їй майном без відповідного правового обґрунтування.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ТОВ «Компанія «Техагро» посилалося на те, що ним буде заявлено вимоги про встановлення сервітуту на земельній ділянці, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , з огляду на те, що ТОВ «Компанія «Техагро» є замовником будівництва залізничної колії, яка проходитиме через земельні ділянки які перебувають у нього в оренді, а ефективне використання цих земельних ділянок неможливе без обтяження сервітутом частини земельної ділянки, яка належить

ОСОБА_1 .

Земельний кодекс України право земельного сервітуту визначає як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до статті 403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Колегія суддів зауважує, що у разі ухвалення судового рішення про задоволення

позовних вимог про встановлення сервітуту, дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут,

тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позов відсутні.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав, викладених вище.

Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не дотримання скаржником вимог ч.4 ст. 152 ЦПК України.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч.4 ст. 152 ЦПК України).

З викладеного вище убачається, що зазначена вище норма процесуального права містить диференційовані строки для подачі позову у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позову.

Так у випадку подання такої заяви, заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, при цьому відсутня вказівка про те, що такий строк обраховується з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, на відміну від випадку у разі подання такої заяви про арешт морського судна.

З матеріалів справи убачається, що із заявою про забезпечення позову у цій справі, заявник звернувся 31 липня 2024 року, тому строк для подання позову обраховувався з 01 серпня 2024 року і закінчився 12 серпня 2024 року, з урахуванням положень ч.3 ст. 124 ЦПК України.

З картки руху заяви, доданої до апеляційної скарги убачається, що з позовом до

ОСОБА_1 про встановлення сервітуту у справі №504/3392/24, засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд», ТОВ «Компанія «Техагро» звернулося 12 серпня 2024 року, тобто у межах строку, встановленого законом.

Водночас, сама по собі вказана обставина не призвела до неправильного вирішення судом заяви про забезпечення позову, тому не може слугувати правовою підставою для скасування по суті законного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю є обґрунтуванням вимог заявника, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з вказаними вище висновками суду.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Компанія «Техагро, з наведених вище підстав.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до прийняття незаконного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Техагро» залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 30 червня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький