Справа № 216/5407/20
Провадження № 2/216/95/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської у м. Кривому Розі ради, про поділ майна подружжя та визнання права власності у порядку спадкування,та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в:

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської у м. Кривому Розі ради, про поділ майна подружжя та визнання права власності у порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 18.10.2003 по 23.11.2016. У період шлюбу у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, також було подано зустрічний позов, та судом відкрито провадження у вказаній справі за № 216/5611/16-ц. В ході розгляду справи ОСОБА_5 частково визнав позов, в частині наявності меблів, побутової техніки, та їх вартості, втім ОСОБА_1 вважає, що спільним майном подружжя також є стіл, катер для завозу корму, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який був придбаний за спільні кошти подружжя набуті у шлюбі, та грошові кошти надані її матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/5611/16-ц від 30.09.2019 вищевказану справу було залишено без розгляду.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є: ОСОБА_4 мати спадкодавця, ОСОБА_3 дружина спадкодавця, та ОСОБА_2 син спадкодавця.

Виходячи з норм сімейного права, ОСОБА_1 згодна щодо поділу майна, яке було запропоноване за життя ОСОБА_5 , та вважає, що до складу спадщини входить: 1/2 частина будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , дитячі меблі 2000 грн, люстра на 3 плафони 250 грн, стільці м`які 300 грн, телевізор Рейнфорд 500 грн, меблі JANG 8000 грн, кухонні ваги 100 грн, ваги електронні напільні 150 грн, м`ясорубка електрична 200 грн, комбайн кухонний 200 грн, люстра на 5 плафонів 500 грн, витяжка кухонна 2000 грн, газова колонка 700 грн, електрокамін 2000 грн, комп`ютер 4000 грн, монітор «Самсунг» - 2000 грн, диван розкладний кутовий 3000 грн, тренажер 2500 грн, шафа 300 грн, холодильник Самсунг 3000 грн, телевізор 500 грн, подрібнювач зерна 2000 грн, фритюрниця 1000 грн, човен резиновий 2000 грн, катер для корму рибу 8000 грн, ехолот 1000 грн, компресор автомобільний 1000 грн, пилка дискова 1500 грн. Майно на загальну суму 48 700 грн, яке слід поділити між трьома спадкоємцями, однак у добровільному порядку останні не можуть поділити спадщину.

Посилаючись на вищеописані обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати будинок АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок А-1 загальною площею 56,9 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, літня кухня Б, гараж Г, вбиральня Д, огорожа 1-2, водоколонка І, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , по 1/2 частині кожному з подружжя, визнати з ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного будинку; визнати спільною сумісною власністю наступні меблі та побутову техніку: електрочайник 300 грн, мікрохвильова піч 300 грн, електрокамін 2000 грн, комп`ютер 4000 грн, монітор до комп`ютера 2000 грн, маршрутизатор 300 грн, телевізор Філіпс 6000 грн, диван розкладний 3000 грн, тренажер 2500 грн, пилосос 500 грн, принтер 500 грн, люстра 500 грн, DVD програвач 500 грн, пральна машинка 2000 грн, колонка газова 1500 грн, шафа 300 грн, стіл 200 грн, холодильник 3000 грн, телевізор Daewoo 500 грн, диван-малютка 300 грн, витяжка кухонна 2000 грн, подрібнювач зерна 2000 грн, хлібопічка 1000 грн, фритюрниця 1000 грн, дитячі меблі (шафа та стіл) 2000 грн, стілець на колесах 200 грн, люстра 250 грн, ліжко з підйомним механізмом 3500 грн, матрац 3500 грн, комп`ютер 2000 грн, монітор комп`ютера 1000 грн, килим 500 грн, стільці м`які (6 штук) 300 грн кожен, телевізор 500 грн, меблі JANG 8000 грн, комод JANG 5000 грн, стіл журнальний 1000 грн, килим 100 грн, варочна поверхня 2000 грн, духова шафа 4500 грн, меблі радянські 700 грн, стіл розкладний 500 грн, куточок-диван кухонний 2000 грн, швейна машинка з тумбою 500 грн, ТВ адаптер Т2 500 грн, розкладушка 100 грн, кухонні ваги 100 грн, електронні ваги напільні 150 грн, табуретки кухонні (4 штуки) 200 грн, м`ясорубка електрична 400 грн, комбайн кухонний 200 грн, міксер 100 грн, човен резиновий 2000 грн, катер для завозу прикорми 8000 грн, ехолот 1000 грн, компресор автомобільний 1000 грн, тостер 200 грн, велосипед 700 грн, соковижималка 200 грн, пилка дискова 1500 грн, пуф дерматиновий (2 штуки) 500 грн; визнати за ОСОБА_1 право власності на: стілець на колесах 200 грн, ліжко з підйомним механізмом 3500 грн, матрац 3500 грн, комп`ютер 2000 грн, монітор комп`ютера 1000 грн, килим 500 грн, комод 5000 грн, стіл журнальний 1000 грн, меблі радянські 700 грн, стіл розкладний 500 грн, куточок-диван кухонний 2000 грн, швейна машинка 500 грн, адаптер Т2 200 грн, табуретки кухонні (4 штуки) 200 грн, міксер 100 грн, тостер 200 грн, велосипед 700 грн, соковижималка 200 грн, маршрутизатор 300 грн, диван малюка 300 грн, пуфи дерматинові 2 штуки 300 грн, пральна машинка 2000 грн, електрочайник 300 грн, мікрохвильова піч 300 грн, телевізор Філіпс 6000 грн, пилосос 500 грн, принтер 500 грн, килим 200 грн, ДВД програвач 500 грн, хлібопічка 1000 грн; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину меблів та побутової техніки: комп`ютер 4000 грн, монітор Самсунг 2000 грн, диван розкладний кутовий 300 грн, тренажер 2500 грн, фритюрниця 1000 грн, ваги електронні напільні 150 грн, м`ясорубка електрична 200 грн, комбайн кухонний 200 грн, телевізор 500 грн, пилка дискова 1500 грн, компресор автомобільний 1000 грн, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04 листопада 2021 року представникОСОБА_3 ОСОБА_6 надав суду відзив на позов. Як на підставу заперечень посилався на те, що ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження придбаного майна на яке посилається в позові (чеки, квитанції, накладні тощо), часу придбання цих речей, джерело, доказів про наявність майна на момент смерті ОСОБА_5 (належність до спадкової маси) та на момент подачі позову до суду, а також про дійсну вартість вказаного побутового майна. У будинку не було і немає речей, про які ОСОБА_1 зазначає, як їх спільні речі з померлим, у будинку знаходяться лише особисті речі ОСОБА_3 , серед яких відсутні ті, що зазначені у позові. Також, ОСОБА_1 не наводить належними доказами наявність вказаного у позові майна та/або віднесення його до складу спадщини, вона ще і не ідентифікує його, не зазначаючи найменування товару (марка, модель), заводський (серійний) номер товару, що зводиться до припущень. Незрозумілим є питання визначення вартості майна, а тому просив суд відмовити в позові ОСОБА_1 .

23 травня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю.

Позовна заява мотивована наступним. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Померлий за життя заповіт на склав, та після його смерті з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_4 , та син померлого ОСОБА_2 . Спадкове майно було придбано ОСОБА_5 у шлюбі з ОСОБА_7 , однак за його особисті кошти. За життя ОСОБА_5 звертався до суду з позовом про визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю, що підтверджуються матеріалами цивільної справи № 216/5611/16-ц. Спираючись на вищевказані обставини, ОСОБА_3 просила суд визнати спадковий житловий будинок з господарськими спорудами особистою приватною власністю ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01 вересня 2023 року адвокат Примаков К.О. в інтересах ОСОБА_1 надав суду з відзивом на позов ОСОБА_3 , та просив відмовити останній з наступних міркувань. В період з 18.10.2003 по 23.11.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. На весілля подружжю були подаровані кошти, які останні зберігали для придбання житла. В шлюбі, 27.02.2004 ОСОБА_5 та його матір ОСОБА_4 приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яку продали 07 квітня 2005 року за 23 294 грн. Починаючи з 2004 року сім`я ОСОБА_8 шукали будинок, та було вирішено придбати будинок АДРЕСА_1 , по сусідству з матір`ю ОСОБА_4 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Спірний будинок було придбано у шлюбі, та за спільні кошти подружжя. Починаючи з весни 2005 року подружжя почало проживати у придбаному будинку, та робити капітальний ремонт.

Ухвалою суду від 24 січня 2024 року справу № 216/5407/20 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської у м. Кривому Розі ради, про поділ майна подружжя та визнання права власності в порядку спадкування, об`єднано в одне провадження зі справою № 216/3436/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю, під єдиним номером № 216/5407/20.

Ухвалою суду від 23 липня 2025 року у вищевказаній справі за клопотанням ОСОБА_9 залишено без розгляду позовні вимоги: про визнання автомобіля «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 108 000 грн спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та за життя ОСОБА_5 , по 1/2 частині кожному із подружжя; про стягнення зі спадкоємиці ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 18 000 грн по боргових зобов`язаннях спадкодавця ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , по продажу належного на праві спільної сумісної власності автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що весілля з ОСОБА_5 було зроблено за кошти її батьків, а всі гроші подаровані їм на весілля, розмір яких складав близько 4500 доларів США були відкладені на покупку будинку, та всі зароблені кошти після цього також відкладались на купівлю будинку, який у 2005 році було придбано приблизно за 8000-9000 доларів США. Також, на купівлю будинку грошові кошти давала мати ОСОБА_1 . Будинок був старий, потребував капітального ремонту.

Представник ОСОБА_1 Примаков К.О. просив суд задовольнити позов останньої, та відмовити у позові ОСОБА_3 з посиланням на обставини викладені у відзиві на позов.

ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 визнала, та заперечувала проти позову ОСОБА_3 .

Представник ОСОБА_3 Страх В.О. просив відмовити ОСОБА_1 , задовольнити позов ОСОБА_3 .

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а у задоволенню позову ОСОБА_3 слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 жовтня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , мають спільного сина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та свідоцтвом про народження, виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2016, яке набрало законної сили 06.12.2016, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено свідоцтвом про смерть, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановою державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М. від 03.07.2019, відмовлено ОСОБА_1 , яка діє від імені малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи на вищевказане майно відсутні, так як дружина померлого ОСОБА_3 утримує оригінал вищевказаного документа і на вимоги нотаріуса його не надає для оформлення спадщини. Видати дублікат на вищевказане майно неможливо.

Матеріалами спадкової справи встановлено, що після смерті ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини звернулись: мати померлого ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , мати ОСОБА_1 суду пояснила, що після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали у квартирі, та шукали для купівлі будинок, гроші на який заощаджували після одруження, та добавили кошти подаровані на весілля в розмірі 4500 доларів США. Також, на купівлю будинку вона давала грошові кошти, в той час отримувала високу заробітку плату. ОСОБА_5 разом з матір`ю приватизували та продали квартиру, частина грошових коштів за її продаж теж була вкладена у купівлю будинку. Будинок купили поблизу матері ОСОБА_5 , за 7500 доларів США, він потребував капітального ремонту, який за спільні кошти сім`ї ремонтували тривалий час.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами укладеного 05.08.2005 між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3378, останнім було придбано кам`яний, обкладений цеглою, житловий будинок А-1 житловою площею 28,9 кв.м, загальною площею 56,9 кв.м, з господарськими спорудами, а саме: шлакоблочною літньою кухнею Б, шлакоблочним гаражем Г, вбиральнею з дошок Д, огорожею 1-2, водоколонки І (рішення виконавчого комітету Центрально-Міського районної ради м. Кривого Рогу за № 215/1) від 20.07.2005, узаконено гараж Г та вбиральню Д), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж здійснено за 18 560 грн.

Заявою посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. 05.08.2005, ОСОБА_12 ( ОСОБА_1 ), повідомила, що їй відомо про намір її чоловіка ОСОБА_5 придбати шляхом купівлі-продажу житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 . З діями її чоловіка, які відповідають інтересам сім`ї, вона повністю згодна і немає заперечень проти оформлення вказаного договору.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом в постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18.

Мати ОСОБА_5 ОСОБА_4 визнала факти придбання спірного житлового будинку подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за їх спільні кошти.

У відповідності до положень ст. 57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Частиною 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

ОСОБА_3 заперечила наявність спільної сумісної власності набутого її померлим чоловіком ОСОБА_5 та ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 , з посиланням на факт придбання спірного майна за його особисті кошти, що підтверджується зустрічною позовною заявою поданою за ще за життя ОСОБА_5 , яка знаходилась на розгляді у Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 216/5611/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/5611/16-ц від 30.09.2019, яка набрала законної сили 16.10.2019, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на будинок залишено без розгляду.

Посилання ОСОБА_3 на обставини зазначені у зустрічній позовні заяві у справі № 216/5611/16-ц, як докази підтвердження належності спірного домоволодіння ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності не можуть оцінюватись судом як належні та достатні, та як наслідок не може бути підставою для віднесення вказаного нерухомого майна до об`єкту його особистої приватної власності.

Таким чином, ОСОБА_3 не спростовано належними доказами презумпцію спільності права власності сторін на майно, яке було набуте ними в період шлюбу. Відтак, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , являється спільною сумісною власністю ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , й відповідно належить кожному по 1/2 частині.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були набуті.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Нормою частини 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи встановленні судом обставини, презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд вважає вимоги ОСОБА_1 в частині спірного житлового будинку спільною сумісною власністю, та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно, узадоволенні позову ОСОБА_3 щодо визнання вищевказаного будинку особистою приватною власністю ОСОБА_5 слід відмовити.

Також, підлягає замовленню вимога ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/6 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , з наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.ст. 1258, 1261 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку ОСОБА_2 має достатні правові підстави на визнання права власності за законом після смерті батька, оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є складовою спадкової маси спадкодавця, право власності на яке спадкоємець в інший спосіб отримати не зможе.

Разом з тим, вимогиОСОБА_1 про визнання права власності на меблі та побутову техніку, придбані за час шлюбу з ОСОБА_5 не знайшли підтвердження в ході розгляду справи. Суду не було надано доказів наявності вищевказаного майна, тобто не доведено існування майна, яке було набуте у шлюбі та може бути поділене, та вказує на те, що заявлене ОСОБА_1 майно існує в натурі на момент подання позову, та розгляду справи.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання меблів та побутової техніки спільною сумісною власність з ОСОБА_5 , та визнання за нею права власності, та визнання права власності за сином ОСОБА_2 в порядку спадкування, задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

В ході розгляду справи ОСОБА_3 було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 23 листопада 2016 року розірвали шлюб.

21 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, та ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на будинок, який ухвалою суду № 216/5611/16-ц від 30 вересня 2019 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишений без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Враховуючи смерть ОСОБА_5 під час розгляду справи про поділ майна подружжя, та звернення ОСОБА_1 повторно до суду 16.09.2020 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, суд виходячи з конкретних обставин справи вважає, що ОСОБА_1 було перервано строк позовної давності, та останньою не порушено встановлений законом строк позовної давності.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 1 відсотка від загальної ціни позову на суму 252 723,33 грн, що складає 2527,23 грн. Судом частково задоволено позов ОСОБА_1 , та виходячи з розміру задоволених вимог, пропорція судового збору, який слід стягнути з відповідачів складає 1803,73 грн з огляду на наступне.

Вартість 1/2 частини будинку частки ОСОБА_1 у спільному майні подружжя складає 135 280 грн, вартість 1/6 частини будинку як частка у спадщині сина ОСОБА_1 складає 45 093,33 грн, всього 180 373,33 грн, відповідно 1 відсоток від вказаної суми становить 1803,73 грн.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Обсяг витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий же правовий висновок зробила Перша судова палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду 28.09.2023 у справі 686/31892/19.

ОСОБА_1 заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, однак на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду не надано доказів, послуги правничого характеру не доведені належним чином, тому суд не вбачає правових підстав для їх стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 57, 69, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 256, 257, 261, 264, 328, 346, 1216-1218, 1258, 1261 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської у м. Кривому Розі ради, про поділ майна подружжя та визнання права власності у порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок А-1 загальною площею 56,9 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, літня кухня Б, гараж Г, вбиральня Д, огорожа 1-2, водоколонка І, який був набутий на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2005, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 3378, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , по 1/2 частині кожному із подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок А-1 загальною площею 56,9 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, літня кухня Б, гараж Г, вбиральня Д, огорожа 1-2, водоколонка І, який був набутий на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2005, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 3378.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок А-1 загальною площею 56,9 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, літня кухня Б, гараж Г, вбиральня Д, огорожа 1-2, водоколонка І, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 901 (дев`ятсот одна) грн 86 (вісімдесят шість) коп з кожної.

В іншій частиніпозовної заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської у м. Кривому Розі ради, про поділ майна подружжя та визнання права власності у порядку спадкування відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В.Онопченко