Справа № 344/3123/25
Провадження № 22-ц/4808/1108/25
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.М., Максюти І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Жарського Тараса Володимировича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Польської М. В. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,

в с т а н о в и в:

19 лютого 2025 року представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості станом на 25.10.2024р. в розмірі 84 822.66 грн., з яких тіло кредиту 8999.99 грн, % - 52 422.67грн., нараховані проценти за 104 календарних днів 23 400 грн, судовий збір - 2422,40грн., та 10 000грн. витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4418858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 5 000.00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 364 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), яку відповідачем вказано особисто підчас укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 5 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4418858 від 25.02.2024 року у період з 25.02.2024 року по 25.10.2024 року нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 75 822.67 грн. В подальшому, 25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача. До ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», відповідно до укладеного договору факторингу від 25.10.2024 №25/10/2024, перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4418858 від 25.02.2024 року, загальна сума заборгованості склала 84 822.66 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 8999.99грн, % - 52422.67грн., нараховані % за 104 календарних днів 23400 грн.

Просив позов задовольнити, стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія "Фінтраст Україна" заборгованість за кредитним договором № 4418858 від 25.02.2024 року у розмірі 84 822.66 грн з яких: 8999.99грн - сума кредиту, 52422.67грн - проценти за користування кредитом та нараховані проценти за 104 календарних дні 23400грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія "Фінтранст Україна" 2 422, 40 грн судового збору та 3000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Жарський Т.В. подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність у апелянта статусу військовослужбовця та незастосовність пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не повною мірою враховує обставини, оскільки ґрунтується на неповному з`ясуванні фактичних обставин справи та неврахуванні всіх наданих доказів. Представник апелянта вказує, що суд в оскарженому рішенні встановив, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем, не врахувавши ключовий доказ, долучений до справи копію військового квитка від 04.07.2024 р. Зокрема, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нарахування відсотків за розрахунком позивача припадає на період після закінчення проходження відповідачем військової служби. Однак, у пункті 17 військового квитка міститься виключно інформація про те, що відповідач був мобілізований, а згодом переведений до іншої військової частини, де на даний час продовжує проходити військову службу. Більше того, у згадуваному документі прямо зазначено, що з 03.02.2024 року він проходить службу як курсант. Разом із тим, у цьому ж пункті відсутні будь-які відомості про те, що відповідач був демобілізований, де він проходить службу, з подальшим внесенням відповідного запису до військового квитка.

Станом на час розгляду справи відсутні будь-які документи або записи, які б підтверджували факт звільнення апелянта з військової служби чи виключення його з військового обліку. Наявні матеріали свідчать про те, що ОСОБА_1 продовжує проходити військову службу та має чинний статус військовослужбовця. Тому посилається на те, що суд першої інстанції зробив висновок, який не відповідає обставинам справи, зокрема щодо статусу відповідача як військовослужбовця, позбавивши його законодавчо встановлених гарантій для осіб, які перебувають в статусі військовослужбовців.

Вказує, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом на підставі ч. 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. На це вказав у своїй постанові від 4 вересня 2024 року Верховний Суд у справі 426/4264/19. Відтак, такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Таким чином, відповідач для розгляду справи судом першої інстанції надав достатні допустимі належні докази, які підтверджують його статус військовослужбовця, що однак не було враховано в оскарженому рішенні.

Крім того, надані позивачем документи (Кредитний договір, Паспорт споживчого кредиту, Додатковий договір до Кредитного договору) підписані власноручним підписом Позивача та електронним підписом Відповідача, що є порушення закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо електронний правочин має бути підписаний сторонами, його підписання передбачає використання електронного підпису всіма сторонами за умови дотримання вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". У даному випадку, сторонами не дотримано обов`язку підписувати договори виключно шляхом накладення електронного підпису усіма сторонами.

Враховуючи, що всі ключові документи підписані змішано (електронний підпис відповідача та власноручний позивача), виникає обґрунтоване питання щодо належного підтвердження укладення договору та відповідності способу підписання договорів чинному законодавству. Зазначені обставини ставлять під сумнів факт узгодження істотних умов договору (предмет, строк, сума кредиту тощо) між сторонами, а отже існування самого зобов`язання. Вказує, що хоча апелянт і здійснював часткові погашення, це не виключає його дій як наслідку можливих недобросовісних практик та/або неповної поінформованості.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі від 10 червня 2025 р. скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія "Фінтраст Україна" заборгованість по тілу кредиту, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 84 822,66 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4504997 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. А також укладено Додатковий договір № 4418858 від 28.02.2024 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.02.2024 року, який було підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Згідно з умовами Основного та Додаткового договору, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Відповідно до п.1.2 договорів, на умовах встановлених договором Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 5000,00 гривень (п.1.2 Основного договору) та 4000,00 гривень (п.1.2 Додаткового договору) (а.с.48-58,33-37,60-70).

Таким чином загальний розмір кредиту складає 9000,00 гривень.

Згідно з п.1.3 основного договору, строк кредиту 364 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору.

Тип процентної ставки - фіксована (п.1.4. основного кредитного договору). Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовуються у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору, а за додатковим договором п.1.6 2.488% в день, орієнтовна вартість кредиту 90500грн.

Як вбачається з п.1.8. основного договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Згідно з п.2.1 Основного та Додаткового договору, сторони узгодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки.

Відповідно до п.5.1 Основного договору, Товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших обов`язків, встановлених договором. Споживач зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи, пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором (п.5.4.1 Основного договору).

Відповідно до п.9.9 Основного договору, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, зокрема, що перед укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

ТзОВ «Лінеура Україна» перерахувало відповідачу кошти в загальній сумі 9000,00 грн які перераховані на банківську картку відповідача 25.02.2024р. 5000грн та 28.02.2024р. 4000грн відповідно (а.с.31,32), що підтверджується копіями довідок платіжного провайдера - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ « ПЕЙТЕК Україна»

З договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» вбачається, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

З акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» прийняло реєстр боржників.

Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4504997 від 25.02.2024 року на загальну суму заборгованості станом на 25.10.2024р. в розмірі 84 822.66 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 8999.99грн, відсотки - 52422.67грн. (а.с.73-82)

Крім того, після відступлення права грошової вимоги, позивачем нараховані проценти за 104 календарних дні з 26.10.2024р. по 06.02.2025р., а саме в сумі 23400 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ "Фінансова Компанія "ФІНТРАНС КАПІТАЛ" (а.с.83-85).

Задовольняючи частково позов, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів наявність пільг для військовослужбовця, оскільки він проходив службу в період з 17.09.2023 року по 01.02.2024 року, а відсотки за користування кредитом нараховані за періоди з 25.02.2024 року по 25.10.2024 року, з 26.10.2024 року по 06.02.2025 року. Також суд взяв до уваги, що нарахування процентів відповідачу здійснювалось в межах строку користування кредитом.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п.6 ст.81 ЦПК).

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Факт отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 визнається, у зв`язку з чим він вважає, що з нього підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 8999,99 грн.

З фактом нарахування процентів відповідач не погоджується з підстав наявності у нього пільг передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Із копії наявного у справі військового квитка ОСОБА_1 вбачається, що він проходить військову службу з 03.02.2024 року у військовій частині НОМЕР_1 (т.1 а.с.182-185), що також підтверджується, доданою до апеляційної скарги, копією довідки №8015, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2025року, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (т.2 а.с.7).

Таким чином, колегія приймає доводи апеляційної скарги, що у період виконання умов договору №4418858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом згідно вказаного договору.

З доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості (т.1а.с.73-82) вбачається, що 06.03.2024 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості було сплачено 2075 грн, з яких 0,01 грн зараховано на погашення тіла кредиту, а 2075 грн на погашення процентів за користування кредитом. Проте, враховуючи наведені вище положення закону, сплачена відповідачем сума у розмірі 2075 грн має бути врахована, як погашення частини тіла кредиту.

Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №4418858 від 25.02.2024 року за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 6925,00 грн з урахуванням сплаченої відповідачем суми у розмірі 2075 грн.

Суд першої інстанції, розглядаючи позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна`неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за кредитним договором № 4418858 від 25.02.2024 року з 84 822, 66грн. до 6925,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, пропорційно до задоволених позовних вимог (8,16%) із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 198,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та судові витрати, понесені на забезпечення професійної правничої допомоги, у розмірі 816,00грн. Крім того, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (100%) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3233,90 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, застосувавши зустрічне зарахування, колегія суддів вважає за доцільне стягнути із ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3035,90 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Жарського Тараса Володимировича задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року скасувати в частині стягнення суми заборгованості за відсотками і визначення загальної суми заборгованості.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Україна"() заборгованості за кредитним договором № 4418858 від 25.02.2024 року 6925 (шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн та витрати на правничу допомогу 816,00 (вісімсот шістнадцять)грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Україна"() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3035,90 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2025 року

Судді Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

І.О. Максюта