Справа № 509/2170/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Козирського Є.С.,

при секретарі Лепешенковій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 аліменти на навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) починаючи з дня набуття нею 22.05.2025 року повноліття і до досягнення нею ІНФОРМАЦІЯ_3 23 річного віку або до закінчення нею навчання, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що спільна дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 досягне повноліття, та виплата аліментів на утримання неповнолітньої доньки буде припинено. 09.08.2024р. донька сторін була прийнята студенткою на І-й курс денного навчання факультету романо - германської філології Одеського національного університету ім.І.І.Мечнікова (надалі ОНУ) для здобуття ступеня освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за спеціальністю Германська мова та література. Термін навчання у ОНУ на ступінь бакалавра встановлений з 01.09.2024 року по 30.06.2028 рік, тобто на 4 навчальних роки, що підтверджено Довідкою ОНУ ім..ІІ Мечнікова №06.05.044 від 01.09.2024р. Для отримання ступеня «магістра» необхідно навчатися ще один рік і таким чином навчання має закінчитися 30.06.2029р. Донька мешкає разом із нею у с.Овідіополь і кожний день їздити на лекції за власний кошт дуже дорого, оскільки вартість проїзду у одну сторону з пересадками в залежності від маршруту становить 55 - 70 гривень, а за день у обидві сторони 110 - 140 гривень. З огляду на цю обставину та на те, що донька навчається за денною формою навчання, то між нею та ОНУ 01.09.2024р. за №1/133-24 був укладений договір «Найму жилого приміщення в гуртожитку». За умовами цього договору ОНУ було зобов`язане надати донці житло у вигляді 6 кв.метрів в кімнаті АДРЕСА_1 , а вона повинна щомісячно сплачувати витрати за електричну енергію за діючими тарифами та орендну плату в розмірі, який встановлюється наказом «наймодавця», тобто ректором ОНУ. Зокрема за проживання ОСОБА_4 на протязі 10 місяців нею було сплачено 8000,00 гривень, що підтверджено «Розрахунковим листком проживання за період з 01.08.2024р. по 30.04.2025р» ОСОБА_3 та квитанцією ПАТ «МТБ Банк» №ПНЗ6 від 29.08.2024р. Крім цих витрат дитина потребує одяг, кишенькові гроші, гроші на їжу, канцелярські товари, підручники, оплату мобільного зв`язку, інтернету та розваги тощо. Позивачці невідомо чи працює відповідач чи не працює, має він регулярний або мінливий дохід, однак просить суд стягнути аліменти у частці, тобто у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу).

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі та участі позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити частково у розмірі 1/6 частини. Також надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, позов визнав частково та просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати досягнення дитиною повноліття по день закінчення навчання, або досягнення нею 23 років, оскільки у нього на утриманні перебуває мати особа похилого віку, яка має захворювання та потребує стороннього догляду за нею, що підтверджується медичними довідками, у зв`язку із чим, він має додаткові витрати на утримання своєї матері.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у позивача та відповідача є донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.06.2008р. по цивільній справі №2-1457/08 з відповідача на користь позивачки були стягнені аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його місячного заробітку, починаючи з 02.06.2008 року і до повноліття дитини .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , досягла повноліття, а тому стягнення аліментів на її утримання припинено.

Наказом №03-04 від 09.08.2024р. донька була прийнята студенткою на І-й курс денного навчання факультету романо - германської філології Одеського національного університету ім.І.І.Мечнікова (надалі ОНУ) для здобуття ступеня освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за спеціальністю Германська мова та література (що підтверджується копією Повідомлення приймальної комісії ОНУ від 29.08.2024р.та Договору №085.041-1-002.2024 про навчання в Одеському національному університеті імені І.І. Мечнікова).

Термін навчання у ОНУ на ступінь бакалавра встановлений з 01.09.2024 року по 30.06.2028 рік, тобто на 4 навчальних роки, що підтверджено Довідкою ОНУ ім..ІІ Мечнікова №06.05.044 від 01.09.2024р. Для отримання ступеня «магістра» необхідно навчатися ще один рік і таким чином навчання має закінчитися 30.06.2029р.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку (сина) у твердій грошовій сумі та (чи) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахування обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 досягла повноліття, продовжує навчання та потребує в зв`язку з цим матеріальної допомоги, оскільки навчаючись на денній форі навчання не працевлаштована.

Відповідач, у свою чергу, є військовослужбовцем, який у званні старшого сержанта несе службу у військовій частині НОМЕР_4 , та має мати ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІ групи.

Враховуючи вище наведене, суд вважає за необхідне, з урахування матеріального та сімейного становища сторін, позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову 29.04.2025р. і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дочкою 23 років.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову позивачки, яка в даному випадку звільнена від сплати судового збору по розгляду позовних вимог щодо стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Проте, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України.

На підтвердження наявності у відповідача статусу учасника бойових дій, ним долучено до матеріалів справи копію посвідчення учасника бойових дій серя НОМЕР_5 .

Таким чином, відповідач підлягає звільненню від сплати судового збору по розгляду позовних вимог щодо стягнення аліментів, оскільки є учасником бойових дій.

В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача суму витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. (Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (подібні висновки викладені у постанові ВПВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами (подібні висновки викладені у постанові ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15).

Представником позивачки адвокатом Батуріним С.Є. надано договір про надання правової допомоги від 15 квітня 2025р., у матеріалах справи є ордер.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за надані послуги слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , що становить 5000,00грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 аліменти на навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно починаючи з дня набуття донькою ІНФОРМАЦІЯ_4 повноліття і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дочкою 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

В решті вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Є. С. Козирський