Справа № 283/2814/24
Провадження № 2/355/578/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 серпня 2025 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Цирулевської М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Старенької С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (надалі також позивач, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», кредитодавець, кредитор) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також відповідачка, ОСОБА_1 , позичальник, клієнт) про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 129030,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (надалі також товариство-1, первісний кредитор) та ОСОБА_1 19 вересня 2023 року було укладено договір №3990858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі також договір №3990858 від 19.09.2023, кредитний договір-1, договір-1), відповідно до умов якого товариство-1 надало відповідачці грошові кошти на умовах кредиту у сумі 13600,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором-1.

Крім того, 18 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі також товариство-2, первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір №7081575 про надання споживчого кредиту (надалі також договір №7081575 від 18.09.2023, кредитний договір-2, договір-2) відповідно до умов якого товариство-1 надало відповідачці грошові кошти на умовах кредиту у сумі 8000,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором-2.

Договори-1,-2 підписано електронним підписом споживача, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».

За доводами позовної заяви, товариства-1,-2 свої зобов`язання за кредитними договорами виконали в повному обсязі, а саме надали відповідачці грошові кошти в розмірі 13600,00 грн та 8000,00 грн на 350 днів та 360 днів на умовах, визначених кредитними договорами. Натомість, відповідачка не виконала умов договорів-1,-2, кредитні кошти не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила.

24 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24 травня 2024 року до Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором №3990858 від 19.09.2023 на загальну суму 80512,00 грн, яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу 13600,00 грн та процентами 66912,00 грн.

Також 27 травня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №27.05/2024-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 27 травня 2024 року до Договору факторингу №27.05/2024-Ф від 27.05.2024 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором №7081575 від 18.09.2023 на загальну суму 22646,40,00 грн, яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу 8000,00 грн та процентами 16646,40 грн.

Підставою позову у цій справі є наявність у відповідачки непогашеної заборгованості за договором № 3990858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.09.2023 у розмірі 96 832 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 13600 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором 66912 грн, нараховані позивачем відсотки 16320,00 грн, та за договором № 7081575 про надання споживчого кредиту від 18.09.2023 у розмірі 32198,40 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 8000 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором 14646,40 грн, нараховані позивачем відсотки 9552,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідачки заборгованості за договорами-1,-2 на загальну суму 129030,40 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, що складаються із суми 2422,40 грн сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином.

Відповідачка процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалася, заперечень проти позову не подала.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.

25 березня 2025 року до суду надійшли матеріали справи № 283/2814/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», який подано через систему «Електронний суд», за підписом представника, адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни (а.с. 3-21).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.03.2025 прийнято справу до провадження, судове засідання призначено на 28.04.2025 (т. 1 а.с. 182).

Ухвалами Баришівського районного суду Київської області від 28.03.2025 витребувані відповідні докази та інформація, що містить банківську таємницю(т. 1 а.с. 183, 184).

24.04.2025 до суду надійшли документи та інформація, надані на виконання однієї із ухвал суду від 28.03.2025.

29.04.2025 до суду надійшли документи та інформація, надані на виконання іншої із ухвал суду від 28.03.2025.

У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Зважаючи на означене клопотання, представник позивача у судові засідання не з`являлася. Про дати, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином (т. 1 а.с. 186-191, 210-215, 236-231).

Копія ухвали про прийняття справи до провадження від 28.03.2025 та судова повістка щодо судового засідання, призначеного на 28.04.2025, направлялись на зареєстровану адресу відповідачки. До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачці із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» (проставленою 16.04.2025) (т. 1 а.с. 198-199).

У судове засідання 28.04.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися.

Відповідачка не повідомила причини неявки, клопотань не надходило.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.04.2025 розгляд справи відкладено на 28.05.2025 (т. 1 а.с. 206).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачці повернулось із позначкою «одержувач відсутній за вказаною адресою», проставленою 21.05.2025, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи (т. 1 а.с. 220-221).

У судове засідання 28.05.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Відповідачка не повідомила причини неявки, клопотань не надходило.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.05.2025 розгляд справи відкладено на 19.06.2025 (т. 1 а.с. 224).

Водночас, у матеріалах справи на дату судового засідання 19.06.2025 відсутні докази належного повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи, які б за приписами ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважалися належним повідомленням відповідачки.

Зважаючи на такі обставини, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 19.06.2025 розгляд справи відкладено на 04.08.2025 (т. 1 а.с. 236).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачці повернулось із позначкою «одержувач відсутній за вказаною адресою», проставленою 12.07.2025 (т. 2 а.с. 4-5).

Крім того, відповідачка викликалася до суду шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (т. 1 а.с. 245).

Судові засідання 28.04.2025, 28.05.2025 та 19.06.2025 відкладалися з огляду на неявки відповідачки та надання їй можливості висловити заперечення проти позову та/або свою позицію стосовно заявленого позову.

У зв`язку із неявкою відповідачки, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 04.08.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи (т. 2 а.с. 6).

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

До позовної заяви доданий договір №3990858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладений 19 вересня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (а.с. 33-42), за умовами якого відповідачці надається кредит у сумі 13600,00 грн строком на 350 днів, періодичність платежів кожні 25 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2,00% в день або за зниженою процентною ставкою 0,90 % в день, якщо клієнт до 14.10.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Вказаний договір підписано сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 42).

Відповідно до п.п. 1.5-1.5.2 договору-1 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 37133,37 % річних за стандартною ставкою, 16333,84% річних за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки.

Згідно із п. 2.1 договору-1 товариство-1 надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки позивач надав лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», в якому зазначено про успішне перерахування 19.09.2023 коштів у сумі 13600,00 на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_2 (а.с. 22).

24.05.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 24/05/2024 (а.с. 73-77).

Відповідно до п.1.1. означеного договору Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

На підтвердження права вимоги до відповідачки за договором №3990858 від 19.09.2023 позивач надав витяг з Реєстру боржників від 24.05.2024 до договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024, який не містить підписів уповноважених осіб та печаток сторін означеного договору факторингу (а.с. 68).

За твердженням позивача, відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором-1 не виконала, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

На підтвердження розміру заборгованості позивач надав складені ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та власне позивачем документи із розрахунком заборгованості за договором №3990858 від 19.09.2023 на загальну суму 96 832 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 13600 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором 66912 грн, нараховані позивачем відсотки 16320,00 грн (а.с. 59-63, 65).

Також до позовної заяви доданий договір №7081575 про надання споживчого кредиту, укладений 18 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (а.с. 31-32), за умовами якого позичальнику надається кредит у сумі 8000,00 грн на 360 днів, періодичність платежів кожні 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,99% в день або за зниженою процентною ставкою 0,697 % в день, яка застосовується, якщо споживач до 18.10.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.1 договору-2 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .

На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки позивач надав лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім», в якому повідомлено про успішність операції про перерахування 18.09.2023 коштів у сумі 8000,00 грн на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_2 (а.с. 147-148).

27.05.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 27.05/2024-Ф (а.с. 74-87).

Відповідно до п.1.1. означеного договору перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

На підтвердження права вимоги до відповідачки за договором №7081575 від 18.09.2023 позивач надав витяг з Реєстру боржників від 27.05.2024 до договору факторингу № 27.05/2024-Ф від 27.05.2024, який не містить підписів уповноважених осіб та печаток сторін означеного договору факторингу (а.с. 67).

За твердженням позивача, відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором-2 не виконала, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

На підтвердження розміру заборгованості позивач надав складені ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та власне позивачем документи із розрахунком заборгованості за договором №7081575 від 18.09.2023 на загальну суму 32198,40 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 8000 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором 14646,40 грн, нараховані позивачем відсотки 9552,00 грн (а.с. 52-58, 64).

Позивач вважає, що відповідачкою порушені умови договорів №3990858 від 19.09.2023 та №7081575 від 18.09.2023, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин.

Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.

Як слідує із статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За п. 8 16 Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні в національній валюті в особливий період, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 23.12.2003 № 577 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), уповноважений банк здійснює переказ коштів у разі функціонування системи електронних платежів Національного банку в порядку, встановленому нормативно-правовим актом Національного банку, який регулює безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Уповноважений банк здійснює переказ коштів із рахунків суб`єктів господарювання на підставі платіжного доручення, оформленого на паперових носіях, у разі тимчасового порушення функціонування системи автоматизації банку або внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи (далі - ВМПС), або порушення роботи СЕП.

Детальний порядок здійснення безготівкових розрахунків регламентовано Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), пункт 27 якої передбачає заповнення надавачем платіжних послуг реквізитів «дата прийняття до виконання» і «дата виконання» та засвідчення їх власноручним підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг (зокрема, банку).

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891-15, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.08.2023 у справі № 206/3009/15, банківські виписки рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України.

Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних, суми комісії.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а також, у випадку відступлення права вимоги за кредитним договором, - наявність та дійсність обставин переходу прав вимоги до нового кредитора. На позичальника покладається обов`язок довести повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору, прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань та наявність дійсних прав вимоги, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.

За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.

Судом встановлено, що договори №3990858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.09.2023 та №7081575 про надання споживчого кредиту від 18.09.2023 підлягали укладенню між сторонами в електронній формі, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію».

Водночас, в матеріалах справи відсутній повний текст договору №7081575 про надання споживчого кредиту від 18.09.2023, а відтак суд позбавлений можливості дослідити питання дотримання вимог Закону України «Про електронну комерцію» при укладенні означеного кредитного договору, що унеможливлює висновок про обґрунтованість твердження позивача про укладення означеного договору відповідачкою шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором.

Що стосується договору №3990858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.09.2023, позивачем не доведено, що номери телефонів, зазначених у розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» належать саме відповідачці, як і те, що одноразовий ідентифікатор Р673, зазначений у кредитному договорі-1, був направлений на номер телефону, належний відповідачці, та використання саме відповідачкою означеного ідентифікатора для укладення договору-2.

Що стосується листів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», наданих позивачем на підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитними договорами-1,-2, суд зауважує, що вони не містять повного номера картки, а також відомостей про отримання кредитних коштів саме відповідачкою.

Окремо суд зауважує, що згідно із відомостями, наданими банківськими установами, інформація про платника та призначення платежу щодо сум 13600,00 грн та 8000,00 грн, що унеможливлює висновок суду про достатність доказів для висновку про перерахування/отримання грошових коштів у вказаних вище розмірах саме на підставі укладених договорів №3990858 від 19.09.2023 та №7081575 від 18.09.2023.

Банківських виписок по кредитному рахунку клієнта ОСОБА_1 за відповідний період з дат укладення кредитних договорів-1,-2 по дату подання позову, що підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, містить записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, як належного доказу отримання кредитних коштів та заборгованості за ним, матеріали справи не містять.

За результатами дослідження питання наявності саме у позивача, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», права вимоги до відповідачки, ОСОБА_1 , за кредитними договорами-1,-2, суд зазначає та виснує таке.

За твердженням позивача, права вимоги за договорами №3990858 від 19.09.2023 та №7081575 від 18.09.2023 набуті ним на підставі договорів факторингу, укладених з первісними кредиторами.

На підтвердження наявності прав вимоги до відповідачки позивач додав до позовної заяви копії договорів факторингу, укладених між ним та первісними кредиторами.

Водночас, означені договори не містять інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містять даних про особу-боржника, щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів, у тексті договору не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора (позивача).

При цьому, за умовами означених договорів факторингу, клієнт зобов`язаний відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників.

Однак таких реєстрів боржників позивач до суду разом з позовною заявою не надав.

Витяги з реєстру боржників до договорів факторингу, надані позивачем на підтвердження обставин переходу до нього прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачкою, не містять підписів уповноважених осіб та печаток сторін договорів факторингу. Означені документи містять лише засвідчувальний напис «згідно з оригіналом» та підпис посадової особи з відтиском печатки позивача щодо власне засвідчувального напису.

Окремо суд зауважує, що у будь-якому випадку означені документи не є належним чином засвідченими копіями оригіналів реєстрів прав вимоги, які мали бути підписані обома сторонами правочинів факторингу.

Відтак, у суду відсутні підстави для висновку, з огляду на надані позивачем докази, про дійсність обставин переходу прав вимоги за договорами №3990858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.09.2023 та №7081575 про надання споживчого кредиту від 18.09.2023 від первісного кредитора до позивача.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд констатує недоведеність заявлених позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами, а саме, позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження укладення одного із кредитних договорів, надання відповідачці кредитних коштів та користування ними, а також не доведено факту переходу до позивача прав вимоги до відповідачки за кредитними договорами.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст.13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України).

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, неподання ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву та заперечень проти викладених позивачем обставин, зустрічних доказів саме по собі не свідчить про визнання нею обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Отже, за змістом цих норм процесуального права, сторона зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається, доказами, які вона надає самостійно або шляхом витребування доказів судом.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Відтак, суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 1), який, з огляду на відмову в позові, покладається на позивача.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. 1, 3, 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-514, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 638, 639, 641, 642, 1046, 1048 - 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Відповідачці направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідачки, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачкою - протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07.08.2025.

Дані відносно позивача:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»

місцезнаходження: вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2, м. Київ, 03150

Дані відносно відповідачки:

ОСОБА_1

РНОКПП: НОМЕР_3

АДРЕСА_1 .

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА