Справа № 482/2095/24
Номер провадження 2/482/41/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2025 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса, Миколаївської області, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказала, що вона є бабусею малолітньої ОСОБА_4 . Батьками дитини є відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зазначає, що з 20 липня 2023 року онука ОСОБА_4 проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , де дитині створені належні умови для її проживання, навчання та розвитку.

Вказує, що батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не піклуються про дитину, не проявляють зацікавленості в її подальшій долі, не цікавляться станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя.

За період, протягом якого ОСОБА_4 проживає з бабусею, батьки жодним чином не утримують свою дитину, не надають жодних коштів, необхідних для її харчування, лікування, навчання та на інші потреби.

Тому посилаючись на викладене позивачка просила суд про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх дитини ОСОБА_4 та про стягнення з них на користь позивачки аліментів на утримання онуки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути з них аліменти, з підстав, викладених у позові.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні частково заперечила щодо задоволення позовних вимог. Зокрема підтвердила, що батько дитини - ОСОБА_3 не приймає жодної участі у вихованні та утриманні ОСОБА_5 вже більше чим 12 років, а відтак вона погоджується на позбавлення його батьківських прав щодо ОСОБА_5 та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Щодо інших позовних вимог, ОСОБА_2 заперечила щодо їх задоволення. Підтвердила, що її донька ОСОБА_4 дійсно з 2023 року проживає разом з бабусею ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, вона як мати дитини, не має можливості більше часу приділяти доньці. Вказала, що вона намагається вживати заходів для виконання своїх батьківських обов`язків, любить та хоче утримувати свою доньку ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повідомленим про дату, час і місце судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом надання відзиву не скористався.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області до суду не з`явився, надавши на вимогу суду, висновок щодо предмету спору. Справу просив розглядати без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Окрім того долучив до матеріалів справи акт обстеження умов проживання відповідачки ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Щодо обставин справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12.03.2015 року, записані ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , яка в подальшому, у зв`язку з одруженням із ОСОБА_7 , змінила прізвище на ОСОБА_8 .

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 , та відповідно бабусею ОСОБА_4 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Новоодеської міської ради 19.08.2024 року, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (бабуся); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дідусь) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (онука), яка проживає за даною адресою більше року. Житло розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку, складається з 2 кімнат, будинок газифікований, електрофікований, з усіма зручностями, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, будинок облаштований необхідними меблями та побутовою технікою, є запас продуктів, підсобне господарство. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови проживання.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Новоодеської міської ради 03.06.2025 року, встановлено, що матір ОСОБА_4 - ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В даному будинку також проживають ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (чоловік) та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (молодша донька). Житло розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку, складається з 5 кімнат, будинок газифікований, електрофікований, з усіма зручностями, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, будинок облаштований необхідними меблями та побутовою технікою, є запас продуктів. Для виховання та розвитку дітей створені належні умови проживання.

Відповідно до характеристики учениці 7-Б класу Новоодеського ліцею №1 Новоодеської міської ради Миколаївської області №283 від 12.08.2024 року, на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 навчається в ліцеї з 1 класу, має навчальні досягнення середнього та низького рівня, навчається не в повну міру та потребує постійного контролю. У 2023-2024 навчальних роках ОСОБА_5 не відвідувала гуртки та часто пропускала школу без поважних причин та по хворобі. До літа 2023 року дівчинка проживала з мамою ОСОБА_2 , вітчимом ОСОБА_7 та молодшою сестричкою ОСОБА_10 . На даний час ОСОБА_5 проживає у бабусі - маминої мами - ОСОБА_1 . Мама дитиною не цікавиться, на зауваження класного керівника з приводу відсутності у школі та на онлайн уроках, про не виконані завдання, частіше відповідає, що впливу на ОСОБА_5 не має. Бабуся не проявляла ініціативи щодо спілкування з класним керівником, частіше для вирішення різних питань, класний керівник телефонувала сама.

Інформації щодо батька ОСОБА_11 , матеріали справи не містять.

Відповідно до характеристики ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданої 07.10.2024 року Новоодеським ліцеєм №2 Новоодеської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_12 працює в ліцеї з 27.08.2024 року на посаді прибиральниці службового приміщення. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальний, дисциплінований працівник, пунктуальна, завжди приходить на роботу вчасно, якісно виконує свої посадові обов`язки, спокійна, врівноважена, комунікабельна, користується повагою у колективі, трудову дисципліну не порушувала, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася.

Відповідно до Висновку служби у справах дітей Новоодеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та громадянина ОСОБА_3 відносно їх доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Новоодеської міської ради №934 від 19.12.2024 року, встановлено, що під час розгляду документів було з`ясовано, що батьки малолітньої - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали в цивільному шлюбі. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5 .

Батько дівчинки від її народження не приймав участі у вихованні. Начальником служби у справах дітей Новоодеської міської ради було проведено бесіду з ОСОБА_13 та з`ясовано, що біологічний батько не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Мати малолітньої ОСОБА_14 , на даний час працевлаштована, працює в ліцеї № 1. Громадянка ОСОБА_15 від спільного шлюбу з ОСОБА_7 мають доньку ОСОБА_10 .

Дана родина потрапила в поле зору соціальних служб у 2020 році, так-як мали місце випадки насилля в родині, зокрема і щодо малолітньої ОСОБА_4 , та притягнення у зв`язку з цим ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності у зв`язку з керуванням мопедом в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 - за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Питання щодо належного виконання матір`ю ОСОБА_2 її батьківських обов`язків відносно найстаршої доньки ОСОБА_4 виносилось на засідання Комісії з питань захисту прав дитини неодноразово. Але до порад та рекомендацій Комісії ОСОБА_15 не прислухалась. З дівчинкою мати не спілкується, контакт не налагоджено. ОСОБА_4 бажає проживати разом із бабусею, тому що відчуває комфорт і захист з її сторони, біля матері та вітчима ОСОБА_5 боїться проживати, так як хвилюється про те, що її знову будуть ображати. За порадою членів Комісії, дівчинка відвідувала психолога, результатом консультації є те, що мати не цікавиться життям дівчинки, її станом здоров`я, неодноразово підіймала на неї руку, психологічно давила, залякувала та кричала.

Дитина проживає в бабусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_12 працює в Новоодеському ліцеї № 2. При обстеженні встановлено, що у ОСОБА_5 є окрема кімната, забезпечена одягом по сезону, канцелярією, бабуся займається вихованням та утриманням малолітньої, цікавиться її станом здоров`я та успіхами в навчальному закладі. Відповідно до характеристики, наданої Новоодеським ліцеєм № 1, мати дівчинки участі у її вихованні не приймає, успішністю теж не цікавиться.

На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини від 10.12.2024 року № 18, було прийняте рішення про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітньої доньки, так як батьки дитини самоусунулись від виконання своїх прямих обов`язків.

Тому, виходячи з інтересів малолітніх дітей і керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки і піклування Новоодеської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_5 .

Щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За вищевказаних обставин суд приходить до висновку, що відповідач - батько дитини ОСОБА_3 свідомо, без будь-яких поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя своєї доньки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, внаслідок чого остання була позбавлена батьківської уваги і піклування, порушено її право на належне батьківське виховання, спілкування, життя і розвиток в сім`ї, внаслідок чого ОСОБА_3 завдано шкоди правам та інтересам дитини, які захищаються Декларацією прав дитини, Конвенцією про права та чинним законодавством України, зокрема ст.ст. 150, 152-153, 155 СК України.

Зважаючи на вищевикладене, виражаючи турботу про долю дитини, керуючись п. 2. ч. 1. ст. 164 СК України, суд вважає за доцільне задовільнити позов в частині позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_4 .

Щодо відповідача - матері дитини ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, та підтверджено органом опіки і піклування, та матір`ю і бабусею в судовому засіданні, дитина ОСОБА_4 , до 2023 року проживала разом із матір`ю ОСОБА_2 та перебувала на її утриманні.

Родина ОСОБА_2 потрапила в поле зору соціальних служб у 2020 році, фіксувалися факти домашнього насильства в сім`ї, зокрема:

- у справі № 482/1109/20 Новоодеським районним судом Миколаївської області 21.09.2020 року прийнято постанову, якою визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно своєї дружини -потерпілої ОСОБА_2 ;

- у справі № 482/1883/23 Новоодеським районним судом Миколаївської області 19.04.2024 року прийнято постанову, якою визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно потерпілих - своєї дружини ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_4 ;

- у справі № 482/1468/24 Новоодеським районним судом Миколаївської області 25.07.2024 року прийнято постанову, якою визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно своєї неповнолітньої падчериці - потерпілої ОСОБА_4 .

Із даних справ про адміністративні правопорушення вбачаються неправомірні дії, вчинені ОСОБА_7 відносно дружини ОСОБА_2 та відносно падчериці ОСОБА_4 . Вказані постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області не підтверджують неправомірних дій ОСОБА_2 відносно своєї доньки ОСОБА_4 .

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, наслідком домашнього насильства в сім`ї її доньки ОСОБА_2 стало те, що її онука ОСОБА_4 почала проживати разом з бабусею та дідусем.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні справи про позбавлення батьківських прав суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункти 54, 58 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/040).

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Всупереч наведеним положенням ЦПК України позивачка не надала суду доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , з 2023 року, після того, як її донька ОСОБА_4 почала проживати разом з бабусею, на що мама погодилася, не виконує належним чином свої обов`язки щодо виховання доньки, не проявляє інтересу до її життя і навчання, мало бачиться та спілкується з нею.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила ці дії тим, що на її думку, саме позивачка створює їй перешкоди для достатнього спілкування з донькою, зокрема вважає, що саме через це вона не може додзвонитися до доньки, однак попри це, шукає шляхи щоб з донькою відновити контакт. Вказала, що за даний час купила доньці кросівки та бажає приймати участь у її утриманні.

З наведеного вбачається, що мати не втратила інтересу до дитини, зацікавлена в подальшому приймати участь у її житті, готова надавати матеріальну допомогу на її утримання.

В той же час судом не встановлено, а позивачкою не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з донькою, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення матері батьківських прав, на який посилається позивачка, суд враховує наступне.

У частинах 5, 6 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які свідчили б про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`ю та психічному розвитку. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка умисно не здійснює своїх батьківських обов`язків і що її поведінку неможливо змінити в кращу сторону. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування в частині необхідності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки, як вбачається із встановлених у судовому засіданні обставин, він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи даний спір, суд враховує те, що до відповідачки раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки. В матеріалах справи також відсутні докази того, що ОСОБА_2 притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, чи вчиняла насильство щодо до неї тощо. Окрім того, поряд із матір`ю продовжує проживати її молодша донька ОСОБА_10 і органом опіки не встановлено жодних порушень виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 відносно неї.

З огляду на вищевикладене, враховуючи необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на збереження зв`язків з матір`ю, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідачки такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності в цьому, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне попередити відповідачку ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 , поклавши на орган опіки та піклування Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області контроль за виконанням нею батьківських обов`язків протягом одного року.

Суд переконаний, що позбавлення відповідачки батьківських прав не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на материнське піклування та не відповідатиме її інтересам.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можливе лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Таких обставин у даній справі не встановлено.

Щодо стягнення аліментів.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 4 цієї статті визначає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відтак, для вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини суду найперше необхідно визначити належного одержувача аліментів, яким у відповідності до норм СК України може бути той з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи підтверджено, що малолітня ОСОБА_4 на час звернення до суду та вирішення справи проживає разом із бабусею, позивачем по справі - ОСОБА_1 . Однак ОСОБА_5 проживає разом із бабусею виключно за згодою її матері - відповідачки ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Відтак, проживання малолітньої ОСОБА_5 з її бабусею на даний час носить тимчасовий характер, оскільки не підтверджене у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим в її матері ОСОБА_2 наявне право в будь-який час вимагати відібрання своєї дитини, і в такому праві їй може бути відмовлено лише за рішенням суду, якщо буде встановлено, що це суперечить інтересам дитини.

Статтею 160 СК України урегульовано право батьків на визначення місця проживання дитини, зокрема місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; дитини, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення; орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 СК України, якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини визначені ст. 162 СК України.

Норми ст. 151 СК України визначають переважне право саме батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини та право на залучення батьками до виховання дитини інших осіб. При цьому, за ст. 150 СК України, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ст. 155 СК України).

Відтак, враховуючи суб`єктний склад учасників даної справи, відповідно до якої позивачем є бабуся, а відповідачами - батьки дитини, матір якої не позбавляється батьківських прав, та те, що місце проживання дитини з бабусею не підтверджене у встановленому законом порядку, суд вважає, що бабуся не є належним одержувачем аліментів, а тому її вимоги про стягнення з відповідачів на її користь аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , до задоволення не підлягають.

Разом з тим, задля якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, у відповідності до ст. 12 ЦПК України, вважає за доцільне роз`яснити учасникам судового процесу, зокрема матері дитини - право звернутися до суду про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки, як і в наказному провадженні (розділ ІІ ЦПК України) так і в позовному провадженні, із дотриманням норм СК України; та бабусі, у випадку набуття статусу одержувача аліментів, - право звернутися до суду про стягнення аліментів на утримання дитини із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , із дотриманням норм СК України та ЦПК України.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89, 141, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовільнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і покласти на орган опіки та піклування Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області контроль за виконанням нею батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_4 протягом одного року.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Держави (отримувач коштів Миколаїв.ГУК/тг м. Нова Одеса/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37992030, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача UA0014468, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу *;101) 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий суддя В.М. Кічула