Справа № 462/1807/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позову мотивовано тим, що 20 лютого 2020 року, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит, на підставі чого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12 000 грн. Зазначає, що відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання. В той же час, згідно умов договору факторингу №01/04, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», а відповідно ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права вимоги до відповідача. Крім того, 13 грудня 2021 року, між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/4, у відповідності до умов якого та згідно додатку № 1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , за договором про споживчий кредит від 20 лютого 2020 року. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 35040 грн., яку позивач і просить стягнути на його користь.

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яку було отримано відповідачем 05 квітня 2025 року. Відзиву до суду надано не було.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступного переконання.

Судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи договору про споживчий кредит № 2026992 від 20 лютого 2020 року, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит в розмірі 12 000 грн., на строк 30 днів з 20 лютого 2020 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування 21 березня 2020 року. Суду було також надано графік платежів та паспорт споживчого кредиту.

Як вбачається з платіжного доручення №15526744, платником якого значиться ТОВ «Мілоан», 20 лютого 2020 року, отримувачу ОСОБА_1 , перераховано грошові кошти в розмірі 12 000 грн., згідно договору 2026992.

Матеріали справи містять договір факторингу №01/04 від 01 квітня 2020 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, зазначених цим договором.

В той же час, як вбачається з наданого суду реєстру прав вимоги, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», клієнт відступив права вимоги до позичальників, зазначених в реєстрі, а фактор набув права вимоги у позичальників, однак вказаний реєстр не містить переліку позичальників.

Хоча у справі наявний договір факторингу №01/04 від 01 квітня 2020 року, наданий Реєстр боржників, що є його додатком, не містить переліку боржників. Вказане унеможливлює перевірку передачі конкретних зобов`язань від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що ставить під сумнів сам факт відступлення права вимоги щодо конкретних боржників.

Крім того, наявні в матеріалах справи акт повернення права вимоги, акт погодження мінімальної ціни, звіт отримання коштів, повідомлення про відступлення права вимоги, також не містять необхідних даних. Відсутність заповнених граф та інших важливих відомостей позбавляє суд можливості дослідити їхній зміст та зробити однозначний висновок щодо виконання умов договору.

Така невизначеність суперечить вимогам законодавства, зокрема статтям 203, 215, 516, 1054 Цивільного кодексу України, які передбачають, що договір має містити всі істотні умови та відображати реальну волю сторін.

Також, суд звертає увагу на те, що до укладеного договору факторингу №01/4 від 01 квітня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг понг», надано витяги з додатку, що підписані ТОВ «ФК «Пінг Понг» та ТОВ «Він Фінанс». Згідно відповіді директора ТОВ «Він Фінанс» від 13 листопада 2024 року, між ТОВ «ФК «Пінг понг» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (нова назва ТОВ «Він Фінанс») укладено догові факторингу 1/4 .

Однак, зазначена відповідь директора ТОВ «Він Фінанс» сама по собі не може вважатися належним та достатнім доказом факту зміни назви юридичної особи. Матеріали справи не містять жодних офіційних документів, що підтверджують реєстрацію зміни найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс» у встановленому законом порядку. Зокрема, не надано витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який би підтверджував зміну найменування, а також інших реєстраційних документів, що дозволили б суду достеменно пересвідчитися у правонаступництві цих суб`єктів господарювання.

Відтак, без наявності належних та допустимих доказів зміни назви юридичної особи, суд позбавлений можливості достовірно встановити, що саме ТОВ «Він Фінанс» є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у межах спірного договору факторингу. Вказане у свою чергу, не дозволяє суду визнати надані документи такими, що належним чином підтверджують правовідносини сторін за зазначеним договором.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи вищевикладене, досліджені матеріали справи, суд не має можливості встановити факт належного відступлення права вимоги, оскільки надані позивачем документи містять істотні недоліки та не можуть підтвердити перехід правочину в належному порядку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки надані докази містять суттєві прогалини та підтвердити фактичний перехід права вимоги, суд позбавлений можливості визнати договірні відносини між сторонами такими, що відбулися належним чином. Відсутність належного документального підтвердження передачі правочину та зобов`язань унеможливлює здійснити правову оцінку заявлених вимог а також задовільнити позов.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш