Справа № 527/2907/24
провадження 2/527/90/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_30.,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника відповідачів - Гонтар В.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 527/2907/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , з залученням третьої особи - Міністерства оборони України , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , з залученням третьої особи - Міністерства оборони України , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 2005 року проживала разом із ОСОБА_7 , з яким мали близькі стосунки, вели спільний побут та бюджет, піклувалися один про одного. Шлюб не реєстрували, планували це зробити після повернення ОСОБА_7 з війни. 22 серпня 2022 року ОСОБА_7 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. ІНФОРМАЦІЯ_1 у госпіталі, що розташований у м. Києві ОСОБА_7 помер внаслідок поранення, яке він отримав під час участі у бойових діях в місті Часів Яр. Про його поранення, що мало місце 02.03.2023, позивач дізналася від його побратимів у ЗСУ. Перебувала з ним, поки він проходив лікування у лікарні в м. Дніпро (ім. Мечникова), перебував у комі, потім разом із ним відправилась в м. Київ. У 2024 році позивач дізналася про те, що має право на отримання пільг та одноразової грошової допомоги, при встановленні факту її проживання однією сім`єю та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця. Факт того, що позивач з ОСОБА_7 дійсно проживали разом як одна сім`я та того, що він її утримував підтверджуються наступними доказами: двома актами про проживання осіб без реєстрації, відповідно до яких позивач та ОСОБА_7 проживали з серпня 2017 року по березень 2023 року за адресою АДРЕСА_1 ; спільними фотографіями та відеозаписами зробленими за роки сімейного життя; показами свідків; скріншотами телефонних переписок. Позивач вказує, що вона отримувала дохід у розмірі мінімальної заробітної плати, чого не вистачало навіть на задоволення базових потреб, натомість ОСОБА_7 в повній мірі забезпечував сім`ю, надавав кошти на життя та оплачував відпочинок.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була членом сім`ї ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебувала на його утриманні в період з 2005 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.10.2024 року відповідно до ухвали Глобинського районного суду Полтавської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання (а.с.76).

24 жовтня 2024 року від представника третьої особи - Міністерства оборони Українинадійшли письмові пояснення, відповідно до змісту яких прохають відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що заявницею не було надано доказів на підтвердження наявності/відсутності її доходів та доходів померлого військовослужбовця для співвідношення її розміру та встановлення факту утримання, оскільки повинно бути доведено, що дохід померлого був єдиним джерелом доходу заявниці (а.с.86-87)

13.11.2024 року від представника відповідачів - адвоката Гонтар В.М. надійшов відзив на позов, в якому прохає в задоволенні позову відмовити. Обґрунтував тим, що надані позивачем докази не підтверджують факту спільного сумісного проживання з покійним однією сім`єю (а.с.97-102).

16 січня 2025, відповідно до ухвали Глобинського районного суду Полтавської області , закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, посилаючись на підстави та обставини, вказані в ньому та просили його задовольнити. Позивач додаткового пояснила, що на протязі 2005-2023 років вони проживали спільно з ОСОБА_7 як подружжя, за цей час розходились лише в 2013 році на декілька місяців, в зв`язку зі сваркою. Сімейний бюджет був спільний, кошти для утримання сім`ї ОСОБА_8 давав готівкою або перераховував на картку. Після мобілізації ОСОБА_9 , він систематично переховував кошти на картковий рахунок, систематично зустрічалися , позивач через кожні 3-4 тижні їздила до нього за місцем служби, спочатку в м. Полтаву, потім в м. Житомир. Планували офіційно зареєструвати шлюб. Вказала, що ОСОБА_10 всім родичам представляв її як дружину, його батьки називали її невісткою, вони спільно брали участь у сімейних святах. Повідомила, що вона з 1996 року є приватним підприємцем в сфері торгівлі. ОСОБА_11 працював охоронником на різних підприємствах, переважно вахтовим методом. Вказала, що її рівень доходів є мінімальним, ОСОБА_8 мав різний рівень доходів протягом їх спільного життя, після 2022 року, розмір його доходів значно перевищував її дохід.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник Гонтар В.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він є батьком ОСОБА_7 . ОСОБА_12 бачив декілька разів, ОСОБА_11 частіше з нею їздив до бабусі. Вказав , що ОСОБА_11 проживав в м. Кременчуці, винаймав квартири, спочатку в районі зупинки «Героїв Сталінграду», пізніше по АДРЕСА_2 . ОСОБА_13 в цих квартирах на постійній основі не проживала. Вказав, що син не повідомляв про свій намір одружитись з ОСОБА_14 . Зазначив, що син періодично працював, інколи вони йому допомагали матеріально. У ОСОБА_15 є свій магазин в с. Погреби.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 пояснила, що її син ОСОБА_8 весь час проживав в м. Кременчуці на орендованих квартирах та працював охоронником. Їй відомо, що син зустрічався з ОСОБА_16 , проте вони постійно сварилися. Спільного сімейного бюджету у них не було, нічого разом вони не придбавали, сімейних відносин між ними не було, вони просто зустрічались, інколи їздили разом на відпочинки, які оплачували порівну. Зазначила, що стабільних доходів у ОСОБА_9 не було , а ОСОБА_14 є приватним підприємцем, має магазин в с. Погреби.

ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що вона є сестрою ОСОБА_17 . Їй відомо, що в 2005 році ОСОБА_18 та ОСОБА_8 почали зустрічатись, проте постійно сварились. Вважає, що їх не можна було вважати сім`єю, спільного майна у них не убуло, ОСОБА_14 постійно виганяла ОСОБА_9 , коли той випивав. Зазначила, що в 2018-2020 роках вона проживала разом з братом в квартирі по АДРЕСА_2 , ОСОБА_18 з ними не проживала. В 2020-2022 роках ОСОБА_14 та ОСОБА_11 почали проживати разом більш - менш стабільно.

Представник третьої особи - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву, у якій просили проводити розгляд справи у їх відсутність.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 спільно проживали, постійно були разом, тому він вважав їх парою. Фінансові питання вказаної сім`ї йому не відомі.

ОСОБА_20 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_15 . ОСОБА_8 з ОСОБА_16 зустрічались з 2005 року, з цього часу вони постійно були разом, ОСОБА_11 дуже любив ОСОБА_14 , у них були спільні плани на майбутнє, незадовго до смерті він зробив ОСОБА_21 пропозицію одружитися. ОСОБА_11 працював на БВК, потім в Опішні; ОСОБА_14 має свій бізнес, у неї магазин в с. Погреби.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що позивач є його колишньої дружиною. Вказав, що після розлучення він продовжував спілкуватися з дітьми, в зв`язку з цим приїжджав до ОСОБА_15 . Там бачив ОСОБА_17 , який почав проживати спільно з ОСОБА_14 . ОСОБА_11 з ОСОБА_14 як подружжя відвідували сімейні свята; батьки ОСОБА_9 вважали ОСОБА_23 дружиною сина. Зазначив, що ОСОБА_14 з 2005 року працює в магазині в с. Погреби. На його думку, ОСОБА_8 не був фінансовим лідером в сім`ї, магазин ОСОБА_14 приносив дохід.

Свідок ОСОБА_24 , яка є сусідкою позивача, повідомила, що вони є сусідами з 2017 року. Весь цей час ОСОБА_18 з ОСОБА_7 постійно були разом, поводили себе як подружжя . Рівень їх фінансового забезпечення їй не відомий.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 17.03.2023 року, виданого Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Як встановлено судом, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у госпіталі внаслідок поранення, яке отримав під час участі у бойових діях у м. Часів Яр, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.15).

Згідно відомостей з первинної медичної картки, ОСОБА_7 був поранений 02.03.2023 року (а.с.13).

Як вбачається з акту про проживання осіб без реєстрації від 20.07.2024 року, ОСОБА_25 та ОСОБА_26 підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_3 фактично постійно проживав без реєстрації з серпня 2017 року по березень 2023 року ОСОБА_7 з ОСОБА_1 , власницею квартири, що зареєстрована за вказаною адресою (а.с.25).

Відповідно до акту про проживання осіб без реєстрації від 29.07.2024 року, ОСОБА_27 та ОСОБА_28 підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_3 фактично постійно проживав без реєстрації з серпня 2017 року по березень 2023 року ОСОБА_7 з ОСОБА_1 , власницею квартири, що зареєстрована за вказаною адресою (а.с.26).

Власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності (а.с.31).

Згідно копії протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.11.2021 року, протоколу огляду місця події від 01.11.2021 року, протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.11.2021 року, останній звертався до органів поліції з заявою про незаконне заволодіння його грошовими коштами, які він перерахував начебто на рахунок своєї співмешканки (а.с.27-30).

Як вбачається з договору № 27.04 від 27.04.2019 року, ОСОБА_8 придбав туристичну подорож до Єгипту для себе та ОСОБА_15 за 16226 гривень (а.с.33-34).

Відповідно до електронних квитків, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 здійснювали спільну подорож до Германії в період з 24 грудня 2019 року по 01.01.2020 року (а.с.36-37).

З декларації № 0001-АРЕ3-1КА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 23.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зазначила ОСОБА_7 як довірену особу пацієнта (а.с.38).

Позивачем до справи долучено копії фото, які не містять інформації щодо ідентифікації осіб, зображених на них, чи дати їх створення, на яких, як вона ствердила в судовому засіданні, зображена вона та ОСОБА_8 (а.с.39-52).

Відповідно до скріншотів переписок ОСОБА_1 з абонентом « ОСОБА_29 » та « ОСОБА_11 » вбачається наявність спілкування особистого характеру. Згідно пояснень позивача вищевказаним абонентом був ОСОБА_8 (а.с.55-63).

Судом було досліджено індивідуальні відомості про застраховану особу щодо ОСОБА_1 (форма ОК-5)з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 2003 по 2023 року, в яких зазначені відомості про доходи позивача за вказаний період (а.с.17-19).

Відповідно до виписок по карткових рахунках НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2018 року по 11.03.2023 року та з 01.01.2021 по 01.03.2023 роки, на рахунок останньої надходили грошові кошти, в тому числі, від ОСОБА_7 , на різні сумі ( а.с. 20-24).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Згідно з вимогами частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Тобто, поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Суд вважає, що факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була членом сім`ї ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджено дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме: актами про проживання осіб без реєстрації, документами, що підтверджують спільний відпочинок, світлинами, поясненнями свідків, скріншотами переписок тощо.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми права, суд вважає, що позов в частині встановлення факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була членом сім`ї ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в редакції чинній на час виникнення у заявника права на отримання одноразової грошової допомоги, встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000.00грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Статтею 16-1 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на дату загибелі військовослужбовця, визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якого настала протягом року після звільнення).

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Згідно частини першої статті 31 цього ж Закону члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Отже, для встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого необхідна наявність одночасно декількох передумов, а саме особа повинна буди непрацездатною, перебувати на повному утриманні померлого, одержувана від померлого допомога повинна бути для особи постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася загиблим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилалась на те, що вона отримувала дохід у розмірі мінімальної заробітної плати, чого не вистачало навіть на задоволення базових потреб, натомість ОСОБА_7 в повній мірі забезпечував сім`ю, надавав кошти на життя та оплачував відпочинок.

ОСОБА_1 є особою працездатного віку, зареєстрована як фізична особа підприємець та здійснює діяльність пов`язану з торгівлею.

Судом встановлено, що позивач отримувала грошові перекази від померлого ОСОБА_7 , проте нею не було надано доказів доходів померлого військовослужбовця для співвідношення їх розміру, оскільки одержувана від померлого допомога повинна бути для особи постійним і основним джерелом засобів до існування.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів в підтвердження того, що грошові перекази від ОСОБА_7 надходили на її утримання, а не для будь- яких інших цілей (зберігання, виконання договорів тощо).

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження перебування позивача ОСОБА_1 на повному утриманні ОСОБА_7 .

Враховуючи те, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого ОСОБА_7 не знайшов свого підтвердження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині встановлення факту перебування на утриманні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 315-319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , з залученням третьої особи - Міністерства оборони України , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була членом сім`ї ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 2005 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя Т. В. Левицька