ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1816/24 Номер провадження 22-ц/814/1138/25Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Ракович Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кутового Ярослава Адольфовича на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду на суму 151 282,31 грн та 30 000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , є власником автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу.

30 грудня 2023 року, о 08 годині 45 хвилин водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи легковим автомобілем AUDI A4 д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись на автодорозі Р-42 сполученням Миргород-Лубни-Опішня 48 км, не вибрав безпечної швидкості руху та не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не міг реагувати на її зміни, в результаті чого втратив керування транспортним засобом та здійснив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальну шкоду їх власникам.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у справі про адміністративне правопорушення №541/218/24 від 13 лютого 2024 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним та піддано адміністративному стягненню за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу, в сумі 850 гривень.

Механічні пошкодження, спричинені автомобілю позивача в результаті цієї дорожньої пригоди, їх кількість та локалізація доводяться фототаблицями додатками до позовної заяви.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 22.01.2021 року ТСЦ 5943, власником легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що відновлювальний ремонт даного транспортного засобу становить 1 209 283,67 грн, що є недоцільним з економічної точки зору та підтверджується Звітом №33098 від 06.02.2024, складеним ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування за страховою подією, яка відбулася 30 грудня 2023 року.

01 квітня 2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було здійснено страхову виплату у розмірі 143 091 гривень 88 копійок на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк».

Таким чином, на думку позивача, розмір матеріальної шкоди перевищує ліміт відповідальності, визначений у договорі про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Унаслідок вищевказаної ДТП позивач зазнав моральних страждань, які обґрунтував пошкодженням автомобіля, адже тепер він не має можливості ним користуватися та заробляти кошти на своє існування. У зв`язку із пошкодженням автомобіля ОСОБА_1 змушений був змінити спосіб життя та докладати максимум зусиль для поновлення свого порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 36 395 гривень та моральної шкоди в сумі 15 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 8 664 грн 78 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням у частині відмови у задоволенні позову, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Кутовий Ярослав Адольфович, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 не погоджується з розрахунком зроблений судом розміру стягуваної з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди, вважає даний розрахунок помилковим.

Щодо моральної шкоди зазначав, що суд неправомірно та без належного мотиву знизив її розмір.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.12.2023, о 08 годині 45 хвилин водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи легковим автомобілем AUDI A4 д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись на автодорозі Р-42 сполученням Миргород-Лубни-Опішня 48 км, не вибрав безпечної швидкості руху та не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не міг реагувати на її зміни, в результаті чого втратив керування транспортним засобом та здійснив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальну шкоду їх власникам (а.с. 11-16).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля AUDI A4 ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 4223758 від 31.07.2023.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 лютого 2024 року у справі №541/218/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 17-18).

Відповідно до здійсненого ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розрахунку страхового відшкодування від 19 березня 2024 року вартість транспортного засобу на день дорожньо-транспортної пригоди становить 294 371,19 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля, без врахування зносу деталей, що замінюються, складає 1 209 283,67 грн, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з врахуванням зносу деталей, що замінюються, складає 447 011,22 грн. Страхова сума за договором становить 160 000 грн, однак сума відшкодування визначена у розмірі 143 091,88 грн, франшиза 2 500 грн (а.с. 25).

Згідно з висновком вартості придатних залишків від 06 лютого 2024 року №33098/1, здійсненого оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «НАСК «ОРАНТА», вартість транспортного засобу у пошкодженому стані з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, заподіяного власнику VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 становить 148 782,31 грн (а.с. 39-40).

У подальшому ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на реквізити ОСОБА_1 було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 143 091,88 грн. Згідно проведеною оцінкою розрахунку завданої шкоди страхова компанія при виплаті даної суми враховувала: 294 374,19 грн (дійсна вартість транспортного засобу) 148 782,31 грн (залишкова вартість транспортного засобу після ДТП) 2 500,00 грн (франшиза). Однак позивач вважав, що страхова виплата не в повній мірі покриває заподіяну йому шкоду і тому пред`явив вимоги до відповідача ОСОБА_2 як особи, яка безпосередньо спричинила матеріальну шкоду і повинна нести відповідальність поза межами страхової виплати. У подальшому, до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Кутового Я.А. про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи судового експерта Варухи В.О. від 12 вересня 2024 року №8/2024, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 , становить 269 944 грн, залишкова вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди складає 76 049,00 грн, вартість ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 377 798,25 грн, а саме відновлення транспортного засобу є економічно недоцільним (а.с. 118).

Згідно вищевказаного висновку експерта дійсна ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на час настання події 30.12.2023 року, становить 269 944,00 грн. Разом з тим, вартість вищевказаного автомобіля в пошкодженому стані вже після ДТП складає 76 049,00 грн (а.с. 118).

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-24-18-105144/1, а саме розрахунку страхового відшкодування від 19 березня 2024 року, страховий ліміт за договором становив 160 000,00 грн. За полісом ОСОБА_1 отримав від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розмір страхового відшкодування в сумі 143 091,88 грн, після чого страховик виплатив йому вищезазначену суму (а.с. 24-25).

Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12 вересня 2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки VOLKSWAGEN PASSAT становить 377 798,25 грн. Це свідчить, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, яка становила 269 944,00 грн, тому розмір спричиненої шкоди вираховується від ринкової вартості автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди та становить 269 944,00 грн.

Встановлено, що ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT після ДТП становить 76 049,00 грн (а.с. 118). Тому, розмір відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 визначається шляхом отримання різниці між 269 944,00 грн (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу) і 76 049,00 грн (ринкова вартість транспортного засобу після ДТП) та складає 193 895,00 грн.

Стягуючи з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, суд першої інстанції взяв в основу висновок експерта №8/2024 із врахуванням страхової суми за договором, тобто у розмірі 160 000,00 грн, франшизи 2 500,00 грн та ринкової вартості транспортного засобу (який залишається у власності позивача) на час настання події, що відбулася 30.12.2023, в пошкодженому стані, яка складає 76 049,00 грн.

Місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за рахунок ОСОБА_2 36 395,00 грн у відшкодування шкоди, пов`язаної з економічною недоцільністю ремонту автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Правовими підставами відшкодування моральної шкоди позивачу є положення ч. 3 ст. 386, ст. 23 та ст. 1167 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.07.2018 у справі №924/675/17 зазначено, що суди, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Верховний Суд у своїй постанові від 20.01.2016 у справі №6-2808 цс15 зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії.

Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо помилкового розрахунку, зробленого судом, щодо розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, оскільки при її обчисленні, суд взяв до уваги розрахунки, наведені у висновку експерта №8/2024 від 12.09.2024, що є належними доказами у справі, у відповідності до норм чинного законодавства та сталої практики Верховного суду.

Таким чином, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку зі вказаними діями відповідача та які підлягають відшкодуванню.

Щодо оскарження рішення у частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом вірно встановлено, що внаслідок ДТП, що спричинено з вини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазнав моральних страждань.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня провини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо провина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватна дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України №6-28008св10 від 13.07.2011 року).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Верховного суду від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц).

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу протиправними діями відповідача, визначений судом першої інстанції у розмірі 15000,00 грн є справедливим і пропорційним відшкодуванням.

Ураховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції. Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, немає.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кутового Ярослава Адольфовича залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль