Справа № 199/7858/25
(2/199/4142/25)
РІШЕННЯ

іменем України

08.08.2025

м. Дніпро

справа №199/7858/25

провадження № 2/199/4142/25

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Подорець О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»

відповідач ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.12.2017 між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток №. Крім того, відповідачем було підписано заяву фізичної особи на встановлення кредитної лінії/зміну розміру кредитної лінії, якою відповідач погодив зміну розміру кредитного ліміту.

АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № від 23.12.2017 виконав в повному обсязі.

Відповідачем були отримані кредитні кошти та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Так, останній платіж відповідачем було внесено 16.03.2021.

24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, за умовами якого, позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, зокрема за договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № від 23.12.2017, укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Станом на день відступлення права вимоги (у відповідності до розрахунку заборгованості) загальний розмір заборгованості відповідача становить 40 304,41 грн., з яких: 23 740,32 грн. заборгованість за тілом кредиту, 16 564,09 грн. заборгованість за відсотками, яку позивач разом з судовими витратами просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 10.06.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом встановлено, що 23.12.2017 між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток №, за умовами якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 14 950,00 грн. на умовах строковості, платності та возвратності.

Крім того, відповідачем було підписано заяву фізичної особи на встановлення кредитної лінії/зміну розміру кредитної лінії, якою відповідач погодив розмір кредитного ліміту та паспорт споживчого кредиту до Договору, з якого вбачається інформація щодо умов надання кредитного ліміту.

АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № від 23.12.2017 виконав в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також відповідними виписками.

24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, за умовами якого, позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, зокрема за договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № від 23.12.2017, укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № від 23.12.2017 на суму 40 304,41 грн., з яких: 23 740,32 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 16 564,09 грн. сума заборгованості за відсотками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Положеннями частини 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № від 23.12.2017, так як вона підтверджуються зібраними по справі та дослідженими судом письмовими доказами. Доказів, які б спростовували висновки суду, відповідачем не надано.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу судом відзначається наступне.

22.07.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» здійснювала адвокат Чміль Ю.В. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023, укладеного між ними.

Крім договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023, до суду надано також прайс-лист вартості послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 та акт про надання правової допомоги №11/07-25/03 від 11.07.2025.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання ТОВ «Брайт Інвестмент» послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі.

Водночас, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач за розгляд справи у розмірі 8 500,00 грн., є завищеною та не є співмірною зі складністю справи, обсягом виконаних робіт, а тому на думку суду сума у розмірі 4 000,00 грн. буде відповідати складності справи та обсягу виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, можливим стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованість за договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № від 23.12.2017 в розмірі 40 304 (сорок тисяч триста чотири) грн. 41 коп., з яких: 23 740,32 грн. сума заборгованості за тілом кредита; 16 564,09 грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08 серпня 2025 року.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», , місцезнаходження вул. Січових Стрільців, буд.9, м. Дніпро, 49001.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя О.Б.Подорець