Справа № 946/3455/22
Провадження № 6/946/89/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,-

ВСТАНОВИВ:

10.06.2025 року головний державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Діордієва Н.В. звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, посилаючись на те, що в провадженні Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №73697325 від 02.01.2024 року з примусового виконання виконавчого листа №946/3455/22, виданого 21.06.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 04.01.2021 року у розмірі 74 773,70 долари США. 13.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування №3529 у відношенні гаражу загальною площею 21,8 кв.м., який заходиться за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, Автокооператив №7 металічних гаражів індивідуального автотранспорту, гараж 50, який було посвідчено нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2024 року по справі №946/10000/23 визнано недійним договір дарування №3529 від 13.09.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. та вирішено застосувати наслідки недійсного правочину договір дарування №3529 від 13.09.2022 року, а саме, скасувати рішення приватного нотаріусу. Вимогою державного виконавця від 27.05.2025 року ОСОБА_1 було запропоновано здійснити перереєстрацію нерухомого майна згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/10000/23 від 16.09.2024 року, а саме, гаражу загальною площею 21,8 кв.м., який заходиться за адресою: АДРЕСА_1 металічних гаражів індивідуального автотранспорту, гараж 50. Право власності боржника на вказане нерухоме майно на теперішній час не зареєстроване. Враховуючи викладене, державний виконавець просить суд дозволити державному виконавця звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме, гараж загальною площею 21,8 кв.м., який заходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/10000/23 від 16.09.2024 року, яким визнано недійним договір дарування №3529 від 13.09.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В судовому засіданні головний державний виконавець подання підтримала, просила суд його задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

В судовому засідання встановлено, що в провадженні Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №73697325 від 02.01.2024 року з примусового виконання виконавчого листа №946/3455/22, виданого 21.06.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 04.01.2021 року у розмірі 74 773,70 долари США, що підтверджується постановою заступника начальника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра А.Д. про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2024 року.

Вимогою державного виконавця від 27.05.2025 року ОСОБА_1 було запропоновано здійснити перереєстрацію нерухомого майна згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/10000/23 від 16.09.2024 року, а саме, гаражу загальною площею 21,8 кв.м., який заходиться за адресою: АДРЕСА_1 металічних гаражів індивідуального автотранспорту, гараж 50. Право власності боржника на вказане нерухоме майно на теперішній час не зареєстроване.

Вказану вимогу державним виконавцем надіслано на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), номер трекінгу відправлення 425 (вручено за довіреністю 17.06.2025 року).

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2024 року по справі №946/10000/23 визнано недійним договір дарування №3529 від 13.09.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. та вирішено застосувати наслідки недійсного правочину договір дарування №3529 від 13.09.2022 року, а саме, скасувати рішення приватного нотаріусу Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з викриттям розділу) щодо нерухомого майна гаражу загальною площею 21,8 кв.м., який заходиться за адресою: АДРЕСА_1 металічних гаражів індивідуального автотранспорту, гараж 50. Рішення набрало законної чинності 25.10.2024 року.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії ч. 1 ст.18).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Згідно ч. 5ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Як передбачено частиною 6 статі 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно вимог ч.4 ст. 334 ЦК України, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Положення ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містять визначення термінів, у тому числі державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 року у справі №910/10987/18 зазначив, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №925/1121/17 та від 17.04.2019 року у справі №916/675/15.

На цей час боржником у добровільному порядку вимоги стягувача не задоволені, відомості щодо наявності у боржника грошових коштів чи рухомого майна відсутні, державним виконавцем проведені всі можливі заходи по виконавчому провадженню, однак вони не призвели до задоволення вимог стягувача, що заподіює суттєву шкоду його охоронюваним правам та інтересам.

З огляду на викладене, враховуючи, що звернення стягнення на незареєстроване в установленому законом порядку майно боржника необхідне для виконання рішення суду, з метою захисту прав стягувача, враховуючи тривалість невиконання рішення суду, суд вважає, що подання головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку слід задовольнити, оскільки, виконання рішень суду без зазначеного заходу є неможливим.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 440 ЦПК України, ст.ст.18, 48, 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку задовольнити.

Дозволити державному виконавцю звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме, гараж загальною площею 21,8 кв.м., який заходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/10000/23 від 16 вересня 2024 року, яким визнано недійним договір дарування №3529 від 13 вересня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Мартиною Іванівною, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, особи, які не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Т.П.Пащенко