Справа № 344/4325/23
Провадження № 2/344/226/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Херсонського державного університету Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «…Пунктом 1 Наказу № 356 Міністерства освіти і науки України від 20.04.2022 року Про тимчасове переміщення Херсонського державного університету, прийнято рішення тимчасово перемістити Херсонський державний університет на базу Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 57 м. Івано-Франківськ, до завершення дії воєнного стану. А відтак, в рамках дотримання територіальної та підвідомчої підсудності ОСОБА_1 вимушена звернутись до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за захистом своїх порушених Херсонським державним університетом прав та інтересів, виходячи з наступного: ОСОБА_1 , працює на посаді фахівця І категорії планового відділу в Херсонському державному університеті. Починаючи з 01.04.2022 року Позивач не отримує заробітну плату від Відповідача без обґрунтованих на то причин та без надання будь-яких роз`яснень. У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, проведенні активних бойових дій на території м. Херсона та Херсонської області, а згодом повної окупації обласного центру з 01.03.2022 року, а також, у зв`язку з існуванням потенційної і реальної загрози життю та здоров`ю Позивача та її дитини, Позивач разом зі своєю малолітньою дитиною, рятуючись від російської агресії в кінці березня на початку квітня 2022 року вимушена була виїхати за межі України, повідомивши про це своє безпосереднє керівництво у телефонних розмовах. Так, під час телефонних розмов з безпосереднім керівником - ОСОБА_2 , бухгалтером університету - ОСОБА_3 , проректором з фінансово-господарської та науково-педагогічної роботи - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 повідомляла, що знаходиться в Чехії разом із малолітньою дитиною. На момент виїзду ОСОБА_1 за межі України, ХДУ перебував в режимі простою та знаходився фактично та юридично на території м. Херсон, яке з 01.03.2022 року перебувало під окупацією та повним контролем російської армії. Згодом, керуючись наказом МОН України № 356 від 20.04.2022 року, Херсонський державний університет разом з відокремленими структурними підрозділами з м. Херсона тимчасово перемістився на базу Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника за адресою: вул. Шевченка, 57 м. Івано-Франківськ. Дізнавшись про зміну місця знаходження Відповідача та можливе поновлення його роботи, Позивач звернулась до свого безпосереднього керівника, а саме ОСОБА_2 з проханням надати їй щорічну відпустку та після можливість продовження працювати дистанційно, у разі відновлення роботи Відповідача. Однак, на своє прохання отримала відмову без зазначення будь-яких причин. Отже, не отримавши вмотивованої відповіді на своє прохання щодо надання можливості продовжити працювати, Позивач 26.04.2022 року звернулась до Міністерства освіти і науки України із питаннями щодо необхідності роз`яснення щодо нарахування та виплати їй заробітної плати (простою) та відмови у наданні щорічної відпустки. Листом № 13/65-22 від 10.05.2022 року МОН України повідомило Позивача про надсилання її звернення від 26.04.2022 року за належністю, тобто до Відповідача. Будь якої відповіді на своє квітневе звернення Позивач не отримала. Згодом, 09.06.2022 року, Позивач повторно звернулась до МОН України з тим ж самими питаннями: невиплата заробітної плати та додатково, неотримання відповіді від Відповідача щодо можливості працювати в дистанційному режимі. Проте, на це звернення відповіді Позивач не отримала ані від МОН України, ані від Відповідача. 25.07.2022 року Позивач в третій раз звернулась до МОН України з тими ж самими питаннями, порушеними нею ще при первинному зверненні. У визначені законом строки відповіді Позивач не отримала. Натомість, 01.08.2022 року на її електронну пошту надійшов лист від головного бухгалтера, який не містить ані дати його складання, ані реєстраційного номеру та оформлений не на фірмовому бланку Відповідача. Зазначеним листом головний бухгалтер повідомила Позивача про те, що трудові відносини та оплата праці здійснюється чітко в межах Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану та роз`яснень МОН з цього приводу, наказів ректора та табелів обліку робочого часу. Через три місяці, в кінці жовтня 2022 року, Позивач все ж таки отримала відповідь від Відповідача на свій лист від 25.07.2022 року Так, у свої відповіді від 17.10.2022 р. № 01-33/473 Відповідач відзначив, що із Позивачем було припинено трудові відносини відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі того, що вона не з явилась на роботі в м. Івано-Франківську, не повідомила своє безпосереднє керівництво про своє місцеперебування, а також не виконувала роботу у дистанційному режимі за наказом. Проте, ХДУ у зазначеному листі чомусь не згадує те, що по-перше, Позивача ніхто, починаючи з квітня місяця не попереджав, що вона має з`явитись на роботі та не направляв їй будь-яких викликів на роботу, по-друге, у листі відсутні будь-які коментарі з приводу відмови їй в організації роботи в дистанційному режимі, про який вона просила не один раз, а також відсутні будь-які пояснення щодо не виплати їй заробітної плати. Таким чином, якщо ХДУ фактично відмовило ОСОБА_1 у виконанні роботи у дистанційному режимі, то наказ (розпорядження) про організацію роботи в дистанційному режимі, про який зазначено у листі ХДУ № 01-33/473 від 17.10.2022 року, на неї не розповсюджується, а отже не виконання ОСОБА_1 дистанційної роботи (про яку вона сама неодноразово просила свого роботодавця), як причина припинення з нею трудових відносин не може бути врахована. Проте, в листі-відповіді Херсонського державного університету МОН від 02.12.2022 року № 01-33/539, зазначено, що було призупинено трудові відносини відповідно до статті 13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, але вже із новою підставою: у зв`язку із перебування Позивача за кордоном та з підстав ніби-то розповсюдження на Відповідача норм Постанови Кабінету Міністрів України № 481 від 26.04.2022 року Про деякі питання організації роботи працівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки на період воєнного стану. В порушення вимог чинного законодавства, роботодавець жодним доступним йому шляхом не ознайомив Позивача з наказом (розпорядженням), тому з квітня 2022 року їй не було відомо та не зрозуміло стан та характер трудових відносин між нею та роботодавцем. Також, в останній відповіді № 01-33/539 від 02.12.2022 року ректор ХДУ Олександр Співаковський зазначив, що із Позивачем було призупинено дію трудових відносин згідно того, що Херсонський державний університет є одним із суб`єктів, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єктів, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50%. Тобто працівники ХДУ підпадають під дію постанови Кабінету міністрів України № 481 від 26.04.2022 року «Деякі питання організації роботи працівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки на період воєнного стану». Пунктом 2 зазначеної Постанови вказано, що робота працівників, членів виконавчого органу та керівників суб`єктів господарювання за межами України допускається лише у разі службового відрядження. Тобто, у разі перебування працівника за межами території України не з причин службового відрядження, роботодавець має всі правові підстави припинити з такою особою трудові відносини. Однак, дане твердження ректора ХДУ не несе за собою жодного правового підґрунтя. Так, всі заклади дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої, позашкільної освіти не є суб`єктами господарювання державного сектору економіки. Тобто працівників закладів освіти Постанова № 481 не стосується. Суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50% чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів (ст. 22 ГК України). Перелік суб`єктів господарювання державного сектору економіки (державних підприємств, їх об`єднань, дочірніх підприємств та господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків) оприлюднений в реєстрі на вебсайті Фонду державного майна України. Згідно Реєстру (переліку) суб`єктів господарювання державного сектору економіки (державних підприємств, їх об`єднань, дочірніх підприємств та господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків) станом на 01.10.2022 року ХДУ в ньому немає, а відтак, враховуючи всі роз`яснення на офіційних сайтах Освітнього Омбудсмена України та МОН, які були оприлюднені ще в травні 2022 року, Постанова № 481 не має бути застосована до працівників закладів освіти. Тобто, надаючи відповідь в грудні 2022 року Відповідач навмисне вводить в оману Позивача, спотворюючи факти та інформацію. При цьому, надаючи відповідь Відповідач знову не надає Позивачу жодного наказу (розпорядження), який би підтвердив вид організації роботи з Позивачем. Так, МОН неодноразово листами від 28.02.2022 року № 1/3292-22, від 06.03.2022 року № 1/3370-22, від 07.03.2022 року № 1/3378-22, від 15.03.2022 року № 1/3463-22 доводило до департаментів (управлінь) освіти і науки інформацію щодо особливостей застосування норм трудового законодавства під час дії правового режиму воєнного стану, зокрема щодо оплати праці працівників закладів освіти під час призупинення, в умовах дистанційного навчання, під час простою тощо. Відповідно до ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту» працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у т.ч. тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, були вимушені змінити місце проживання (перебування) залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується, зокрема, організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників, збереження місця роботи, середнього заробітку та інших виплат, передбачених законом….».

Тому позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строків на звернення до суду із зазначеною позовною заявою. Визнати наказ № 152-к Херсонського державного університету Міністерства освіти і науки України від 31.05.2022 року протиправним в частині ОСОБА_1 . Скасувати дію наказу № 152-к Херсонського державного університету Міністерства освіти і науки України від 31.05.2022 року в частині ОСОБА_1 . Стягнути з Херсонського державного університету Міністерства освіти і науки України середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Надалі позивач уточнив позов та просив суд визнати наказ № 152-к Херсонського державного університету Міністерства освіти і науки України від 31.05.2022 року протиправним в частині ОСОБА_1 . Скасувати дію наказу № 152-к Херсонського державного університету Міністерства освіти і науки України від 31.05.2022 року в частині ОСОБА_1 . Стягнути з Херсонського державного університету Міністерства освіти і науки України середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 244 735.40 (двісті сорок чотири тисячі сімсот тридцять п`ять гривень 40 коп.) гривень.

Відповідач подав суду відзив, відповідно до якого: «...позивачем та адвокатом не вірно подається виклад обставин, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги. На розгляд суду подаються виключно власні припущення у вигляді певних доводів, на які вони посилаються помилково при цьому не підкріплюючи це відповідними доказами, що підтверджують зазначені ними обставини або підстави. Відповідно до витягу з наказу ректора Херсонського державного університету від 22 березня 2021 року № 210-К «Про особовий склад» позивачку ОСОБА_5 прийнято на роботу з 23 березня 2021 на посаду фахівця І категорії планового відділу з місячним посадовим окладом 4619 грн. (9 т.р.) доплатою до мінімальної заробітної плати за рахунок коштів загального фонду (додаток до відзиву № 1). Відповідно до витягу з наказу ректора Херсонського державного університету від 01 липня 2021 року № 426-к «Про особовий склад» фахівця І категорії планового відділу ОСОБА_5 зараховано з 02 липня 2021 року на 0,4 ставки фахівця І категорії планового відділу за сумісництвом (додаток до відзиву № 1). Позивачка виконувала свою роботу у плановому відділі за посадою відповідно до своїх посадових обов`язків та Положення про плановий відділ Херсонського державного університету. Вона ознайомлена із правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами тривалості робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору, про що свідчить її підпис на заяві про прийняття на роботу (додаток до відзиву № 2). Відповідно до витягу з наказу ректора Херсонського державного університету від 17 грудня 2021 року № 791-К «Про особовий склад» фахівцю І категорії та фахівцю І категорії за сумісництвом планового відділу ОСОБА_5 змінено прізвище на ОСОБА_6 у зв`язку із укладанням шлюбу (додаток до відзиву № 3). 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102- IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до повноважень, що визначені Законом України «Про вищу освіту» та Статутом Херсонського державного університету, що затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 08 серпня 2019 року № 1083, наказом в.о. ректора Херсонського державного університету від 24 лютого 2022 № 180-Д «Про роботу університету в умовах запровадженого воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року» визначено, що у зв`язку із введенням воєнного стану співробітників університету переведено на дистанційне (надомне) виконання службових обов`язків, крім: загального відділу, відділу кадрів, бухгалтерії, планового відділу, договірного відділу, відділу цифрової інфраструктури, служби охорони, транспортної служби, відділу охорони праці, адміністративно-господарчої частини, господарчої частини, інженерно-технічного відділу, студентського містечка, навчально-тренувального центру, СОТ «Буревісник», складу оперативного штабу (додаток до відзиву № 4). починаючи з 24 лютого 2022 року, Позивачем не виконувалась робота, яка обумовлена її трудовим договором у приміщенні планового відділу головного корпусу Херсонського державного університету в місті Херсоні. 24-25, 28 лютого та протягом березня-квітня 2022 року Херсонський державний університет продовжував роботу: всі його працівники виконували свою роботу дистанційно, або безпосередньо в приміщеннях університету. Режим простою для всіх його працівників, як безпідставно зазначає позивач, не було запроваджено з огляду на те, що університет продовжував нараховувати й виплачувати заробітну плату, здійснювати кадрові переміщення, звільнення, надання відпусток, проводити організаційно-управлінські наради й консультації, подавати звітність в усі державні або контролюючі органи тощо. Доказів щодо оголошення простою для всіх працівників університету позивачем не надано, а вказані доводи позивача є припущеннями і вигадками. Отже, Херсонський державний університет продовжував свою роботу у відносно звичному режимі, але посилив роботу адміністративно-управлінського персоналу для стабільності процесів життєдіяльності університету. 14 березня 2022 року Верховною Радою України було одержано проект Закону України «Про організацію трудових відносин в період воєнного стану» який передбачав можливість іншого порядку організації трудових відносин, аніж тих, що передбачені КЗпП України. Вищезазначений закон набув чинності лише з 24 березня 2022 року, на наступний день його опублікування в газеті «Голос України» від 23 березня 2022 року № 64, але жодного офіційного тлумачення або роз`яснення нового порядку організації трудових відносин не існувало. Саме тому з метою недопущення поспішних і необгрунтованих рішень відносно ОСОБА_1 , не обмежуючи її права щодо належного їй заробітку та у зв`язку із відсутністю законних підстав для зміни її обліку, як непрацюючої особи, Херсонським державним університетом прийнято рішення закрити табель обліку робочого часу за березень 2022 року та виплатити гроші для існування і забезпечення потреб позивача не на користь університету. З метою повноцінного здійснення організаційно-управлінської, фінансової, освітньої діяльності, а також інших процесів життєдіяльності університету в умовах воєнного стану та на виконання наказу Міністерства освіти і науки України від 20 квітня 2022 року № 356 «Про тимчасове переміщення Херсонського державного університету», починаючи з 26 квітня 2022 року роботодавцем забезпечувалась можливість виконання своїх посадових обов`язків працівниками університету на базі Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника до завершення дії воєнного стану. Плановий відділ є критично важливим відділом, який забезпечує організаційноуправлінську та планово-фінансову діяльність університету, тому його робота є основною для забезпечення стабільного функціонування університету. У позовній заяві Позивачем наголошується, що вона знала про тимчасове переміщення університету до міста Івано-Франківська і саме за конкретною адресою «вулиця Шевченка, 57», а тому факт її обізнаності датується починаючи від дати видання наказу Міністерства освіти і науки України від 20 квітня 2022 року № 356 «Про тимчасове переміщення Херсонського державного університету» 20.04.2022 по момент її звернення до Міністерства освіти і науки України, яке датоване вперше 26.04.2022 (абзац 1-10 аркушу 2 позовної заяви). Окрім того, між самою війною та відсутністю ОСОБА_1 на роботі повинен існувати зв`язок, що саме через бойові дії у неї вимушено не було можливості з`явитися на роботі і це відбулося незалежно від її волі й бажання. Позивачем не було надано жодних обгрунтованих повідомлень, які б свідчили про її причини не з`явлення на роботу, про вжиття заходів прибути на роботу. Відповідачем було забезпечено декілька варіантів виконання роботи для всіх працівників університету чим дотримано обов`язок у забезпеченні роботою його працівників в умовах, що склались. Відповідач забезпечив можливість виконання Позивачкою своїх посадових обов`язків, які обумовлені її трудовим договором, на базі Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника у місті Івано-Франківськ до завершення дії воєнного стану. Робота за її функціоналом не виконувалась ані у приміщенні планового відділу в головному корпусі Херсонського державного університету в місті Херсоні, ані на базі Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника у місті Івано-Франківськ. Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивачем зазначається, що вона виїхала до Чеської Республіки наприкінці березня на початку квітня 2022 року (точну дату не зазначає навіть у позовній заяві) у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, проведенням активних бойових дій на території міста Херсона та Херсонської області, а згодом повної окупації обласного центру з 01.03.2022 року, а також, у зв`язку з існуванням потенційної і реальної загрози життю та здоров`ю життя для неї та її дитини. Херсонський державний університет звертає увагу суду, що бойові дії в районі проживання ( АДРЕСА_1 ) та місця роботи (м. Херсон, вул. Університетська, 27) між якими приблизна відстань 1 км (додаток до відзиву № 7), не проводились, а отже реально життю та здоров`ю ОСОБА_1 та її дитини нічого не загрожувало. Відповідно до пункту 4.25. Колективного договору між ректором та профкомом профспілкової організації співробітників Херсонського державного університету на 2021-2025 роки, що затверджений на Конференції трудового колективу від 21.12.2020 року протоколом № 3 (додаток до відзиву № 8), працівники зобов`язані невідкладно попередити керівника структурного підрозділу про невихід на роботу з поважних причин, а також у подальшому подати відповідні підтверджуючі документи. ОСОБА_1 порушила правила внутрішнього трудового розпорядку, а саме: невідкладно не повідомила безпосереднього керівника про невихід на роботу з поважних причин, а в подальшому нею не було подано відповідні підтверджуючі документи у найкоротший строк. Крім того, сам по собі воєнний стан не може бути самостійною і достатньою причиною або підставою для невиконання своєї трудової функції, що обумовлена трудовим договором. Згідно чинного законодавства трудовий договір є обов`язковим для його виконання як працівником, так і роботодавцем. Позивач розуміла, що не може або не хоче приступити до роботи у місті Івано-Франківську, тому написала заяву про надання їй чергової відпустки з 01 по 18 травня 2022 року (наказ від 29 квітня 2022 року № 58-к/вт «Про надання відпусток») та відпустки без збереження заробітної плати з 19 по 24 травня 2022 року (наказом від 29 квітня 2022 року № 25-к/в «Про надання відпусток») (додаток до відзиву № 9-10). Після відпустки першим днем виконання трудових обов`язків є середа, 25 травня 2022 року, однак, ОСОБА_1 не з`явилась на робоче місце ані в місті Херсоні (це було можливо до 14 червня 2022 року), ані на базі Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника в місті Івано-Франківську. Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю Херсонському державному університету призупинити дію трудового договору з працівником ОСОБА_1 що не припиняє трудових відносин, та дозволяє не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Херсонський державний університет зазначає, що бойові дії в місті Івано-Франківськ не проводяться, підприємство працює, але працівник без попередження роботодавця евакуювався за кордон і при цьому своєї роботи не виконує. Для такого працівника не можна запровадити простій, оскільки він залишив робоче місце за власною ініціативою, а це не є підставою для запровадження простою. Звільняти такого працівника за прогул без поважної причини також не можливо, зважаючи на те, що в країні йде війна, люди залишають свої домівки у зв`язку з непередбачуваною небезпечною ситуацією, а це, однозначно, є поважною причиною. Відповідно до статті 57-1 Закону України «Про освіту» здобувачам освіти, працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується: організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будьякій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників; збереження місця роботи, середнього заробітку, здійснення виплати стипендії та інших виплат, передбачених законом; місце проживання (пансіон, гуртожиток тощо) та забезпечення харчуванням (у разі потреби). У відповідь на звернення ОСОБА_1 від 25.07.2022, що адресоване Міністерству освіти і науки України, стосовно надання роз`яснень щодо нарахування та виплати заробітної плати для працівників університету в період дії воєнного стану, листом Херсонського державного університету від 17 жовтня 2022 року № 01-33/473 надано повну і вичерпну відповідь, а саме пані ОСОБА_1 повідомлено, що нарахування та виплата заробітної плати для усіх працівників університету (у тому числі і їй) в період дії воєнного стану здійснюється на умовах, визначених у їх трудовому договорі. Тобто, іншими словами університет підтвердив, що з ОСОБА_1 було призупинено дію трудового договору відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», повідомив що за нею збережено місце роботи (посаду) та нарахування заробітної плати (відповідно до її трудового договору щомісячно) та роз`яснив, що відшкодування буде за рахунок держави, що здійснює військову агресію проти України. Окремо було зазначено, що кошти за відпустку нараховані та отримані нею у повному обсязі. Суб`єктом управління об`єктом державної власності є міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління) (абзац п`ятий частини першої статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»). Таким суб`єктом управління об`єктом державної власності є Міністерство освіти і науки України. Відповідно до статуту Херсонського державного університету, що затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 08.08.2019 року № 1083 Херсонський державний університет є закладом вищої освіти, утворений як державна установа за розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року № 641-р «Про утворення Херсонського державного університету» та наказу Міністерства освіти і науки України від 28 листопада 2002 року № 680 «Про утворення Херсонського державного університету». Пунктом 9.2. розділу 9 Майно та кошти університету визначено, що майно закріплено за університетом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди Міністерства освіти і науки України та Конференції трудового колективу ХДУ, крім випадків, передбачених законодавством. Окрім того, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа, не зазначається у випадках, якщо юридичні особи зазначені у частині восьмій статті 5-1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зокрема: державні та комунальні підприємства, установи, організації. На підтвердження цього, Херсонський державний університет надає витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-гіідприємців та громадських формувань (що додається до відзиву) у якому зазначено, що Міністерство освіти і науки України є єдиним засновником Херсонського державного університету, тому у відомостях про кінцевого бенефіціара не зазначено державу або Міністерство освіти і науки України (додаток до відзиву № 13). Отже, зважаючи на чинне законодавство та виходячи із вищезазначеного, Херсонський державний університет є закладом вищої освіти як державна установа, що є державною власністю, у особі Міністерства освіти і науки України. Вважаючи, що Відповідачем порушено трудові права й гарантії Позивача, 28 лютого 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Херсонського державного університету. У позовній заяві позивач просить поновити строк на оскарження, з підстав посилання на те, що вона не пропустила встановлений статтею 233 КЗпП України строк, оскільки звернулась до суду протягом трьох місяців із дня отримання копії наказу про призупинення дії трудового договору. Посилання ОСОБА_7 на відсутність об`єктивної можливості дізнатися про існування оскаржуваного наказу та своєчасно звернутись до суду із цим позовом у зв`язку із оголошеним карантину внаслідок поширення коронавірусу -19 також не заслуговує на увагу, а аргументація такого прохання не відповідає умовам матеріального й процесуального закону з огляду на наступне. Позивачка мала реальну і достатню можливість ознайомитись із цим наказом, оскільки усі кадрові накази університету доводяться до відома працівників без виключення. У зв`язку із тим, що дія трудового договору призупинялась із працівниками з різних структурних підрозділів університету, то обов`язок ознайомлення із наказом було покладено на керівника структурного підрозділу. Позивачка дізналась про обмеження свого права з моменту застосування до неї спірного наказу, а саме протягом 01-31 червня 2022 року, оскільки не отримала заробітну плату за цей період, а також з моменту ознайомлення керівником відділу Глущенко О.О. що також може датуватись починаючи з 31.05.2022 року. Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу тримісячного строку для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про скасування наказу слід вважати день, з якого вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, про що у своїй постанові від 18.01.2022 у справі №370/522/16-ц, дійшов висновку, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою для вчинення процесуальних дій. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі№ 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку…».

Тому відповідач просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до Херсонського державного університету про визнання протиправним та скасування наказу в частині, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Позивач звернувся до суду з позовом 28 лютого 2023 року. В обґрунтування поновлення строку звернення до суду позивач вказала на відсутність об`єктивної можливості дізнатися про існування оскаржуваного наказу та своєчасно звернутись до суду із цим позовом у зв`язку із оголошеним карантину внаслідок поширення коронавірусу.

Позивачка дізналась про обмеження свого права з моменту застосування до неї спірного наказу, а саме протягом 01-31 червня 2022 року, оскільки не отримала заробітну плату за цей період.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 479/1065/17 (провадження № 61-36709св18) зазначено, що: «статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15.

Позивач мала право звернутись до суду в тримісячний строк з дня, коли вона дізналась (17.10.2022) або повинна була дізнатися про порушення свого права з 31.05.2022.

Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 р. у справі № 910/18125/19 вказав, що оголошення карантину внаслідок поширення коронавірусу не зупиняє роботи судів, а правосуддя в Україні здійснюється і в період зазначеного карантину, з дотриманням необхідних запобіжних заходів.

Поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, у постанові від 18.01.2022 в справі №370/522/16-ц, дійшов висновку, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою для вчинення процесуальних дій.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), зауважив, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («ОАО Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

Відповідач просив суд застосувати вказані положення та відмовити в позові із вказаної правової підстави.

Таким чином відсутні правові підстави для поновлення строку звернення до суду.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до Херсонського державного університету Міністерства освіти і науки України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.