Справа № 732/693/25
Провадження 2/732/288/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді Бойко А. О., у присутності секретаря судового засідання Пінчук С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) до Городнянської міської ради Чернігівської області (вул. Троїцька, 13, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області, 15100, ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Городнянська державна нотаріальна контора Чернігівської області (вул. Троїцька, 11, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області, 15100),

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до Городнянської міської ради Чернігівської області, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі, на земельну ділянку площею 3,96 га, що розташована за межами с. Хотівля Городнянського (наразі Чернігівського) району Чернігівської області.

Позивачка вказує, що строк, визначений для подання заяви про прийняття спадщини, вона пропустила через те, що не знала про існування заповіту на своє ім`я. При зверненні до нотаріуса позивачка отримала роз`яснення, що вона пропустила установлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини вирішується в судовому порядку.

Ухвалою судді від 09 травня 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

У поданій до суду 04.08.2025 заяві позивачка просила розглянути справу за її відсутності, оскільки заповіту не виявлено. Позовні вимоги позивачка підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а. с. 40).

Відповідач Городнянська міська рада Чернігівської області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте уповноважений представник в підготовче засідання не з`явився.

20.06.2025 та 13.08.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заяви про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги відповідач визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Городнянська державна нотаріальна контора Чернігівської області про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, представник третьої особи у судове засідання не з`явився.

22.05.2025 від Городнянської державної нотаріальної контори надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 81257482 від 21.05.2025 щодо відсутності спадкової справи до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін та третьої особи по суті заявлених позивачем позовних вимог, суд доходить таких висновків.

Дослідженням копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 установлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 92 років у с. Травневе Городнянського району Чернігівської області (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Отже, часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 є день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з посвідкою про народження серії НОМЕР_3 , складеною російською мовою, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її матір`ю зазначена ОСОБА_2 (а. с. 7).

Прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після укладення шлюбу « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 (а. с. 9).

Отже, письмовими доказами справи підтверджено, що позивачка є рідною дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідок Хотівлянського старостинського округу №13 Городнянської міської ради № 83, № 84 від 12.03.2021 установлено, що на день своєї смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 5, 6).

За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81257482 від 21.05.2025 спадкова справа до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відкривалася (а. с. 18).

Таким чином, доказами справи підтверджено, що спадщина ОСОБА_2 у шестимісячний строк, установлений ст. 1270 ЦК України, ніким не прийнята.

Виходячи з положень статей 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Виходячи зі змісту положень статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який має намір прийняти спадщину та на момент відкриття спадщини не мешкав постійно разом зі спадкодавцем, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз викладених вище норм права призводить до висновку, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Такі роз`яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що строк, визначений для подання заяви про прийняття спадщини її померлої матері, вона пропустила через те, що не знала про існування заповіту на своє ім`я, однак копії заповіту, складеного від імені ОСОБА_2 , позивачкою не надано, клопотання про витребування копії вказаного заповіту та/або відомостей зі Спадкового реєстру щодо реєстрації такого заповіту позивачкою під час судового розгляду справи не заявлялось. Разом з тим, позивачкою у поданій нею заяві від 03.08.2025 вказано про те, що заповіту не було виявлено.

Суд констатує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства закріплений в статті 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Як зазначалось вище, імперативними нормами цивільного законодавства, а саме статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1), припинення дії, що порушує право (п. 3), відновлення становища, яке існувало до порушення права (п. 4), примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5) та інші способи захисту.

Водночас, відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 5 ЦПК України здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 19 ЦПК України до компетенції суду під час розгляду цивільної справи віднесено захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають з цивільних , житлових та інших правовідносин.

При цьому суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін предмет та підставу позову, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, здійснивши при цьому оцінку позовних вимог.

Звертаючись до суду позивачка просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, обґрунтовуючи свою вимогу наявністю заповіту та юридичною необізнаністю про його існування. Разом з тим, всупереч наведеному у позові, позивачка у своїй заяві від 03.08.2025 вказує про те, що заповіту виявлено не було, тобто фактично спростовує підставу заявлених нею ж вимог.

Суд оцінює позовні вимоги за критерієм обґрунтованості, який пов`язаний із їх доведеністю.

Аналіз змісту положень ЦПК України, ЦК України та судової практики Верховного Суду, роз`яснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (статті 2, 4 ЦПК України, статті 15, 16 ЦК України, абзац 2 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

При цьому, варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді.

За таких обставин, приймаючи до уваги зміст наведених норм діючого законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 77 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, за принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на позивача, поряд із обов`язком довести факт порушення свого суб`єктивного права відповідачем, також покладено обов`язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову).

З огляду на зазначене суд має з`ясувати, які реально права позивача порушені і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для нього це порушення, а також те, чи є метою пред`явлення позову захист (відновлення) прав і законних інтересів позивача і чи можливо при обраному способі захисту відновити (захистити) його права. При цьому закон не передбачає такий спосіб захисту права, яке не порушене і не оспорене на даний час.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством України, наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивачки, тобто доведення заявленої підстави позову та факт порушення її суб`єктивного права, що є окремою підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Незважаючи на повне визнання відповідачем заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що таке визнання суперечить закону і вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК та відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, а тому й відсутні підстави для стягнення на користь позивача в порядку ст. 141 ЦПК України сплачених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 1216-1218, 1270, 1272 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Городнянської міської ради Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спор: Городнянської державної нотаріальної контори Чернігівської області, відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено і підписано 13.08.2025.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Городнянська міська рада Чернігівської області (вул. Троїцька, 13, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області, 15100, ).

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Городнянська державна нотаріальна контора Чернігівської області (вул. Троїцька, 11, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області, 15100).

Суддя А. О. Бойко