Справа №: 585/5103/24
Провадження № 2/272/277/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Карповця В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,

з участю: відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Яремука О.В.,

розглянувши в м. Андрушівка у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 21169 від 15.02.2021 в розмірі 12500,00 грн, яка складається з: 2000,00 грн просторочена заборгованість за сумою кредиту; 10500,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Також представник позивача просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» (ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП») та ОСОБА_1 уклали електронний договір про надання фінансового кредиту № 21169, за умовами якого позикодавець надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн..

17.02.2022 було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, за умовами якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги за договором № 21169.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.20022 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 21169 від 15.02.2021 на загальну суму 12500,00 грн., яка складається з: 2000,00 грн - просторочена заборгованість за сумою кредиту; 10500,00 грн - прострочена заборгованість за процентами та виникла у наслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що розгляд справи просить проводити у його відсутність.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме: 2000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 1500,00 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог просили відмовити. Крім того, просили зменшити витрати на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений позивачем розмір вказаних витрат є неспівмірним з ціною позову та складністю справи.

Вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази в своїй сукупності суд дійшов до наступних висновків:

Судом встановлено, що 15.02.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 21169 за умовами якого товариство надає клієнту кредит у сумі 2000,00 грн у безготівковій формі у національній валюті шляхом перерахування на банківський рахунок клієнта № НОМЕР_1 , строком на 30 днів, тобто до 16.03.2021, процентна ставка фіксована та становить 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Договір підписаний електронним підписом Позичальника.

Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 21169 від 15.02.2021, який є невід`ємною частиною договору про надання кредиту встановлено графік розрахунків, де вказано, що строк, на який надано кредит становить 30 днів, сума кредиту 2000,00 грн, проценти закористування кредитом 1500,00грн, сума комісії за користування системою - 15%, зо становить 300 грн., фіксована процентна ставка 2,5% за день, загальна вартість кредиту 3800,00грн.

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 22.10.2024, через платіжний сервіс «Platon» на виконання умов кредитного договору № 21169 на банківську карту № НОМЕР_1 15.02.2021 було успішно зараховано кошти у розмірі 2000,00 грн, № транзакції 31339-91629-10824.

З довідки ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» про ідентифікацію вбачається, що, відповідач ідентифікований ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» як позичальник за укладеним договором № 21169 від 15.02.2021.

17.02.2022 було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, за умовами якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги за договором № 21169.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.20022 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 21169 від 15.02.2021 на загальну суму 12500,00 грн.,

На адресу ОСОБА_1 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, у якій боржнику запропоновано протягом 30 днів з дати отримання вимоги на рахунок ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатити заборгованість за кредитним договором № 21169 від 15.02.2021.

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 21169 від 15.02.2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУГОУ» нарахувало відповідачу заборгованість за період з 15.02.2021 до 22.07.2024 у розмірі 12500,00 грн, з яких: прострочене тіло 2000,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками 10500,00 грн.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про укладеність вказаного договору про надання фінансового кредиту між відповідачем та ТОВ "ФК "АВІРА ГРУП".

З урахуванням того, що ОСОБА_1 не заперечує факту отримання кредитних коштів у розмірі 2000,00 грн.,факту невиконання своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув право вимоги за вказаним договором про надання фінансового кредиту за договором відступлення прав вимоги, суд доходить до висновку про виконання ТОВ "ФК "АВІРА ГРУП" своїх зобов`язань за договором № 21169 від 15.02.2021.

При цьому, суд ураховує, що кредитний договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний, відповідачем не спростовано факту перерахування кредитних коштів у розмірі 2000,00 грн. як і не доведено, що картка, на яку було здійснено перерахування коштів, йому не належить.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.07.2014 суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому законом порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Разом з тим, суд не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договором про надання фінансово кредиту № 21169 від 15.02.2021 в розмірі 10500,00 грн., виходячи з наступного:

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами договору про надання фінансово кредиту № 21169 від 15.02.2021 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 16.03.2021, включаючи дату отримання та повернення позики.

Суд не може погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості, який ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" обчислило станом на 22.07.2024.

Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 1500,00 грн. за період з 15.02.2021 по 16.03.2021, виходячи з розрахунку: 2000,00 грн. (тіло кредиту) х 2,5% (базова відсоткова ставка) х 30 днів (строк позики).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що вказані відсотки в розмірі 36000,00 грн. нараховані як відсотки, які підлягають стягненню у порядку ст. 625 ЦК України.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Відтак, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості.

Ураховуючи викладене суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість договором позики № 21169 від 15.02.2021 у розмірі 3500,00 грн., а саме: 2000,00 грн. - заборгованості за основною сумою боргу та 1500,00 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9000,00 грн. суд відмовляє.

Суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 678,27 грн.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн, які позивач просив компенсувати за рахунок відповідача, суд дійшов таких висновків.

На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, акт про отримання правової допомоги від 31.03.2025 на суму10500,00 грн, у якому вказаний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Пархомчуком С.В.(зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем в рамках кредитного договору № 21169 від 15.02.2021 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 5000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 3000,00 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500, 00 грн), платіжна інструкція № 3 5756 від 03.03.2025 про сплату адвокату Пархомчуку С. В. 10500,00 грн відповідно до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 18.07.2019.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1,2 частини третьоїстатті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи зяких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключнона підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Гонорар в розмірі 10500,00 грн визначений адвокатом за зустріч та консультацію про судове врегулювання спору щодо захисту інтересів ТОВ «ФК ФЕШ ТУ ГОУ», складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості та моніторинг практики, подання до суду заяв, клопотань, складення процесуальних документів, канцелярські витрати.

Суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами є однотипними, не містять складнощів, не потребується ґрунтовного тривалого аналізу доказів та значного часу на виготовлення позовної заяви та подання позовної заяви.

Тому, керуючись принципами справедливості та верховенства права, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, та стягнення таких витрат в розмірі до 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 141, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" (місцезнаходження: вул. Кирилівська, 82, офіс 7, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором № 21169 від 15.02.2021 у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9000,00 грн., відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" (місцезнаходження: вул. Кирилівська, 82, офіс 7, м. Київ, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 678 (шістсот сімдесят вісім) грн. 27 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:В. В. Карповець