ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 серпня 2025 року

м.Харків

справа № 638/12936/24

провадження № 22-ц/818/3586/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Грошевої О.Ю., Мальованого Ю.М,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ольги Олександрівни на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2025 року, постановлене суддею Цвірюком Д.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: №152925815 від 03.03.2020 у розмірі 25090,00 грн та понесені судові витрати.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №152925815 від 03.03.2020 року у розмірі 25090 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Браташ Ольга Олександрівна просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнутих відсотків та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог у повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що вона не отримувала будь-яких повідомлень про відступленням прав вимоги. Суд першої інстанції не звернув уваги, що подані позивачем до позовної заяви документи та докази не підтверджують факт передачі права вимоги та перехід права вимоги, оскільки позивач всупереч ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України не довів це належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. До матеріалів позовної заяви та справи не надано підтверджень про повідомлення про відступлення прав кредитора та на підтвердження умов договорів не додано до матеріалів справи. Крім того нараховані відсотки є занадто великими та суперечать Закону України «Про споживче кредитування». Просить застосувати строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ Капітал» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги убачається, що рішення оскаржується апелянтом в частині стягнення відсотків за користування кредитом. В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 03.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді кредитний договір №152925815 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с. 77).

Відповідно до п.1.1. договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

П. 1.2. Кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником ( пункт 1.2. кредитного договору).

На період строку, зазначеного в п. 1.2. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,83 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що передбачено в пункті 1.3. кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2. договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).

Базова процента ставка за користування кредитом не застосовується протягом користування кредитом вказаного в п.1.2. договору виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою кредитною ставкою здійснюється відповідно до п.1.4. цього договору ( пункт 1.5. кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.6. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути товариству кредит, нараховані проценти, згідно з п.1.3. договору не пізніше строку, зазначеного в п.1.2. цього договору.

Розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2. цього договору зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до договору).

Також, у кредитному договорі сторони передбачили, що невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі за текстом Правила), а уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства ( пункт 4.1. кредитного договору).

Відповідно до пункту 4.3. кредитного договору проценти нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2. цього договору є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, з урахуванням положень п.1.3., 1.4., 1.5. цього договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом у розмірі 303,78 відсотків річних за дисконтною процентною ставкою або 622,20 відсотків річних за базовою ставкою.

Договір підписаний електронним ідентифікатором отриманим 03.03.2020 року на телефонний номер.

Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит 03.03.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 10000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , що підтверджується також довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.22-23).

28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі Договір) пунктом 2.1 якого передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

У п.п.1.3 Договору визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, в саме Реєстрах прав вимоги.

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору).

Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1 Договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2).

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (Додаток №11). При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №82 від 03.08.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 «ТОВ Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №152925815 від 03.03.2020 року на загальну суму 23390,00 грн.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01.

Згідно додаткової угоди №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеної 03.08.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2022 року.

Згідно додаткової угоди №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеної 30.12.2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2024 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №7 від 28.10.2021 до Договору факторингу № 30/1023-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.03.2020 року на загальну суму 25090,00 грн.

Згідно договору факторингу №14/02/2022-01 від 14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Перелік боржників зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 п. 1.1 Договору).

Відповідно до реєстру боржників від 04 вересня 2024 року до договору факторингу №0409/24 від 04 вересня 2024 року укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за №7054 значиться боржник ОСОБА_1 кредитний договір №152925815 від 03.03.2020.(а.с. 47)

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути заборгованість згідно наданого розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору №152925815, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (Додаток №11). При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №82 від 03.08.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 «ТОВ Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №152925815 від 03.03.2020 року на загальну суму 23390,00 грн.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01.

Згідно додаткової угоди №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеної 03.08.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2022 року.

Згідно додаткової угоди №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеної 30.12.2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2024 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №7 від 28.10.2021 до Договору факторингу № 30/1023-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.03.2020 року на загальну суму 25090,00 грн.

Згідно договору факторингу №14/02/2022-01 від 14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Перелік боржників зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 п. 1.1 Договору).

Доводи апеляційної скарги про те, що доказів переходу права вимоги не надано спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів звертає увагу, що умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги та не пов`язано з оплатою за договором факторингу, проведення якої відтерміновано на визначений договором строк.

Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», перейшло право вимоги за кредитним договором від 03.03.2020 року №152925815, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВАДОПОМОГА» та ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність нарахування відсотків які суперечать положенням Закону України «Про споживче кредитування», судова колегія зазначає наступне.

П. 1.2. Кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником ( пункт 1.2. кредитного договору).

На період строку, зазначеного в п. 1.2. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,83 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що передбачено в пункті 1.3. кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.6. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути товариству кредит, нараховані проценти, згідно з п.1.3. договору не пізніше строку, зазначеного в п.1.2. цього договору.

Розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2. цього договору зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до договору).

Таким чином за користування кредитними коштами відповідачка мала сплатити відсотки за користування кредитом у сумі 2490,00 грн, тобто 24,90% від суми кредиту або 0,83% на день від суми кредиту, за 30 днів користування.

Доказів, що свідчили б про продовження дії договору матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач набувши право вимоги за договором кредиту, строк якого сплинув, не мав права нараховувати відсотки згідно умов договору.

Отже позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 12490,00 грн., з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру базової відсоткової ставки за кожен день прострочення та періоду кредитування.

Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскаржуване рішення слід змінити, зменшивши суму яка підлягає стягненню.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Договір між сторонами укладено 03.03.2020 року, зі строком дії до 30.04.2020 року. До суду із позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулось 15.07.2024 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Тобто, Закон установлює, що: "під час дії карантину, строки, визначені статтею 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину".

З цього слідує, що у разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.

З урахуванням вище зазначеного позивач звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності, підстав для її застосування судова колегія не вбачає.

Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).

Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 17.06.2024 року, адвокатське бюро надало клієнту, а клієнт прийняв юридичні послуги, які складаються з: складання позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до боржника, яким є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №152925815 від 03.03.2020 року, кількість годин 2, вартістю 4000,00 грн.; вивчення матеріалів справи, кількість годин - 1, вартістю 500,00 грн.; надання усної консультації клієнту кількість годин - 1, вартістю 500,00 грн., а всього послуги надано на загальну суму 5000,00 грн.В апеляційній скарзі ТОВ «Юніт Капітал» просить стягнути витрати на правничу допомогу.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи заперечення відповідача та часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути 2489,00 грн витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України за подання позовної заяви з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1205,67 грн, а за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір у сумі 1488,90 грн, на підставі п. 10 ст. 141 ЦПК судова колегія вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 283,23 грн.

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ольги Олександрівни - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2025 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 152925815 від 03 березня 2020 року, у розмірі 12490,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2489,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір 283,23 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Грошева

Ю.М. Мальований