ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7091/25 Справа № 214/944/24 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/1094/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М. Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Малаховською І. Б. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В січні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суд з позовом до ТзОВ «Сітісервіс-КР» про захист прав споживачів.

Позов мотивований тим, що листом ТОВ «Сітісервіс-КР» у відповідь на їх скаргу від 04 грудня 2023 року позивачам відмовлено в наданні копії нотаріально посвідченого згідно вимог ч. 2 ст. 1031 ЦК України Договору про надання послуг з управління будинком, споруд або групою будинків і споруд у Центрально-Міському районі між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради та ТОВ «Сітісервіс-КР», що згідно п. 5 ч. 1 ст. ЗУ «Про захист прав споживачів » є порушенням. Позивачі зазначають що недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення Договору про надання послуг з управління будинком, споруд або групою будинків і споруд у Центрально-Міському районі між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради та ТОВ «Сітісервіс-КР» свідчить про нечесну підприємницьку практику відповідача та порушує права їх права як споживачів.

На підставі наведеного вище, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд визнати нечесною підприємницьку практику ТОВ «Сітісервіс-КР» стосовно здійснення ним підприємницької діяльної в умовах відсутності нотаріального посвідчення Договору про надання послуг з управління будинком, споруд або групою будинків і споруд у Центрально-міському районі (об`єкт № 1) від 18 листопада 2013 року між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради і ТОВ «Сітісервіс-КР», а також відсутність нотаріального посвідчення Договору № 1406/05-18 про надання послуг з управлінням будинку від 03 червня 2018 року, які є нікчемним відповідно до ч. 3 ст. 209 , ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 1031 ЦК України.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційних скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просять колегію суддів скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність порушень прав позивачів, як споживачів, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька діяльність, яка вводить в оману споживача або є агресивною.

Апелянт вважає нікчемним Договір № 1406/05-18 про надання послуг з управління будинком від 03 червня 2018 року через відсутність його нотаріального посвідчення та відсутність підпису керівника ТОВ «Сітісервіс-КР». Також апелянт посилається на те, що Протокол загальних зборів і Договір № 1406/05-18 від імені співвласників підписаний особою на ім`я ОСОБА_3 , який взагалі не є співвласником чи представником співвласника багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що загальні збори взагалі не проводились, а введена в обіг ТОВ «Сітісервіс-КР» та запропонована споживачам без нотаріального посвідчення Договору № 1406/05-18 продукція є фальсифікованою.

Апелянт наполягає на тому, що ТОВ «Сітісервіс-КР» не надало позивачам обґрунтований розрахунок фінансової претензії із обґрунтуванням та підтвердженням правомірності застосування відповідних цін (тарифів), кількості (обсягу) продукції (послуг), позивачі вважають, що таким чином товариство допустило порушення їх прав як споживачів внаслідок застосування по відношенню до них нечесної підприємницької практики, забороненої приписами ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Апелянт ОСОБА_1 , який є позивачем у справі, тобто особою, яка, відповідно до норм ЦПК України, повинна цікавитись перебігом справи та надав суду апеляційної інстанції відповідь на відзив відповідача у справі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи відкласти.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до ТОВ «Сітісервіс-КР» зі скаргою про надання нотаріально посвідченого Договору про надання послуг з управління будинком, споруд або групою будинків і споруд у Центрально-Міському районі між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради та ТОВ «Сітісервіс-КР» ( а.с. 3).

Згідно відповіді ТОВ «Сітісервіс-КР» від 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у наданні нотаріально посвідченої копії Договору, оскільки відповідно до ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законом порядку необхідну інформацію про перелік житлово комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифи, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг. Договір про надання послуг з управителем багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язком для виконання всіма співвласниками. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Сітісервіс - КР» вимушений відмовити у задоволенні скарги, так як запитувана інформація не входить до закріпленого у законодавстві переліку ( а.с. 4).

Відповідно до договору про надання послуг з управління будинком № 1406/05-18 від 03 червня 2018 року ТОВ «Сітісервіс-КР», в особі директора Кабакової Т.В. та співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_3 , уклали договір про надання послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території (а.с.14-15). Додатком № 2 до Договору визначено ціну на послуги з управління багатоквартирного будинку (а.с.16). Згідно Додатку №1 до Договору встановлені загальні відомості про будинок та складено акт технічного огляду будинку (а.с.16 зворот).

Відповідно до договору про надання послуг з управління будинком, споруд або групою будинків і споруд у Центрально-Міському районі (об`єкт 1) Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради з одного боку, та ТОВ «Сітісервіс-КР» з другого боку уклади договір, предметом якого є надання послуг утримання будинку, споруд або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою (а.с.17-18, 19).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на нечесну підприємницьку практику ТОВ «Сітісервіс-КР» в умовах відсутності нотаріального посвідчення Договору про надання послуг з управління будинком, споруд або групою будинків і споруд у Центрально-міському районі (об`єкт № 1) від 18 листопада 2013 року між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради і ТОВ «Сітісервіс-КР», а також посилались на відсутність нотаріального посвідчення Договору № 1406/05-18 про надання послуг з управлінням будинку від 03 червня 2018 року, які є нікчемним відповідно до ч. 3 ст. 209 , ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 1031 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено порушення їх прав, як споживачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1 п.14 Закону України «Про захист прав споживача» нечесна підприємницька практика це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Як слідує з п.4 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 неодноразово звертались до ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» з приводу різного роду питань, що стосуються діяльності товариства, обслуговування будинку та прибудинкової території, зокрема й з приводу надання копії нотаріально посвідченого, згідно вимог ч. 2 ст. 1031 ЦК України, Договору про надання послуг з управління будинком, споруд або групою будинків і споруд у Центрально-Міському районі між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради та ТОВ «Сітісервіс-КР».

Згідно відповіді ТОВ «Сітісервіс-КР» від 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у наданні нотаріально посвідченої копії Договору, оскільки відповідно до ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законом порядку необхідну інформацію про перелік житлово комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифи, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг. Договір про надання послуг з управителем багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язком для виконання всіма співвласниками. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Сітісервіс - КР» вимушений відмовити у задоволенні скарги, так як запитувана інформація не входить до закріпленого у законодавстві переліку (а.с. 4).

Розцінюючи таку відповідь як відмову у наданні інформації, порушення прав споживачів та здійснення нечесної підприємницької діяльності, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Частиною 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/ підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч.2 ст.16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВС від 05.06.2018 у справі №338/180/17), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19). Тобто ефективність способу захисту інтересу та права позивача визначається перш за все виходячи з змісту порушеного права за захистом якого він звернувся.

Так, заявлені позивачами вимоги про визнання нечесною підприємницької практики стосовно здійснення відповідачем підприємницької діяльної в умовах відсутності нотаріального посвідчення Договору про надання послуг з управління будинком, споруд або групою будинків і споруд у Центрально-міському районі (об`єкт № 1) від 18 листопада 2013 року між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради і ТОВ «Сітісервіс-КР», а також за відсутності нотаріального посвідчення Договору № 1406/05-18 про надання послуг з управлінням будинку від 03 червня 2018 року, які, на думку позивачів, є нікчемним відповідно до ч. 3 ст. 209 , ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 1031 ЦК України, не відповідають вимогами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та умовам договору, викладене у позові мотивування та наведені ними доводи не доводять факт будь-якого порушення, невизнання чи оспорювання суб`єктивних прав та інтересу позивачів, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів у зв`язку з недоведеністю порушення їх прав як споживачів.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Договір № 1406/05-18 про надання послуг з управління будинком від 03 червня 2018 року є нікчемним через відсутність його нотаріального посвідчення та відсутність підпису керівника ТОВ «Сітісервіс-КР», з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Управитель протягом одного місяця після підписання з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (змін до нього) зобов`язаний надати або надіслати рекомендованим листом кожному співвласнику примірник такого договору (змін до нього), завірений підписом управителя.

Згідно ч.4 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. Такою уповноваженою особою може бути: співвласник багатоквартирного будинку; управитель багатоквартирного будинку; уповноважений орган управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; правління житлово-будівельного кооперативу; інша фізична чи юридична особа, уповноважена рішенням співвласників (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку).

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що спеціальний закон яким регулюється порядок укладання договорів про надання комунальної послуги не передбачає його нотаріального посвідчення.

Крім того, нормами ЦК України також не передбачено вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору № 1406/05-18 від 03 червня 2018 року.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у апелянта іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь апелянта.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: