Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Заруби Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Будищенської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Будищенської сільської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позиції сторін, процесуальні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду з позовною заявою до виконавчого комітету Будищенської сільської ради з наступними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 21 лютого 2023 року за № 13 «Про вирішення спору про добросусідство між Гр. ОСОБА_4 , Гр. ОСОБА_2 , Гр. ОСОБА_1 , та затвердження акту, протоколу та висновку комісії по вирішенню земельних спорів від 16.02.2023»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 13 жовтня 2023 року за № 134 «Про вирішення спору про добросусідство між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та особами, які проживають за адресою АДРЕСА_1 Гр. ОСОБА_5 , Гр. ОСОБА_3 , Гр. ОСОБА_6 »;

-вирішити питання розподілу судових витрат відповідно до вимог законодавства.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

Позивач зазначає, що Рішення № 580/11168/21, було встановлено факти можливих порушень правил добросусідства з боку сусідів Позивача, зокрема щодо утримання свиней та відведення сечі, а також порушення правил пожежної безпеки, щодо яких Виконком не вжив належних заходів реагування.

Вказані обставини безпосередньо унеможливлюють Позивачу реалізовувати свої майнові права як власника житлового будинку та присадибної земельної ділянки, оскільки спричиняють санітарні, епідемічні та пожежні ризики. Це порушує вимоги статті 41 та 50 Конституції України (далі Конституція), а також статті 321, 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Зазначені дії сусідів та бездіяльність Виконкому щодо належного врегулювання даної ситуації позбавляють Позивача можливості повноцінно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, оскільки тривалий сморід та небезпека для життя і здоров`я фактично унеможливлюють проживання у власному житловому будинку та перебування на земельній ділянці. Зокрема, саморобна піч підвищує ризик пожежі, змушує постійно тримати вікна зачиненими та перебувати у постійній напрузі через ризик виникнення надзвичайної ситуації. Саме для припинення цих порушень суд відповідно до Рішення № 580/11168/21 і зобов`язав Виконком вирішити земельний спір про добросусідство згідно зі статтею 159 ЗК України.

Істотним процедурним порушенням з боку Виконкому, які були ним допущені при врегулюванні спору про добросусідство на виконання Рішення № 580/11168/21, стало те, що він керувався власним Рішенням № 02, яке за своєю суттю, згідно з пунктом 18 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), є нормативно-правовим актом, оскільки встановлює загальні правила поведінки для невизначеного кола осіб та відповідно до частин 5 та 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР), а також статті 57 Конституції, такий акт набирає чинності лише після його офіційного оприлюднення та не має зворотної дії відповідно до приписів частини 1 статті 58 Конституції.

Як випливає з матеріалів справи, фактичне офіційне оприлюднення Рішення № 02 відбулося лише 26 квітня 2024 року, що підтверджується, зокрема, листом Виконкому № 02-15/99 від 06 грудня 2024 року.

Створення комісії, діяльність якої та складені нею акти покладені в основу спірних Рішень № 13 та № 134, було передбачено Положенням про роботу Виконкому, ухваленим на підставі Рішення № 02. Однак, оскільки Рішення № 02 набрало чинності лише 26 квітня 2024 року, комісія не мала правових підстав для її створення та діяльності до зазначеної дати.

Таким чином, Акти від 16.02.2023 та 04.10.2023, як результат діяльності неправомочної комісії, є недійсними. Ухвалені Виконкомом на підставі цих актів та нечинного на момент їх прийняття Рішення № 02, спірні Рішення № 13 та № 134 є протиправними. Вони не тільки не забезпечують захист порушених прав Позивача, але й свідчать про неналежне виконання Виконкомом Рішення № 580/11168/21, оскільки обставини, встановлені цим судовим рішенням, не були усунуті в законний спосіб. Прийняття звіту Виконкому від 24.10.2023 судом не легітимізує ці процедурні порушення, адже питання чинності Рішення № 02 та правомочності комісії судами під час розгляду звіту не вирішувалося.

Позивач, також звертає увагу на частину 1 статті 73 Закону № 280/97-ВР, де зазначено, що акти Виконкому є обов`язковими лише за умови, що вони прийняті в межах повноважень, та є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Таким чином, оскільки Виконком затвердив Рішеннями № 13 та № 134 Акти від 16.02.2023 та 04.10.2023 року, які були складені на підставі нечинного на той час Рішення № 02, ці спірні рішення ухвалені з очевидним порушенням вимог частини 1 статті 73 Закону № 280/97-ВР та, відповідно, Виконком діяв поза межами наданих йому законом повноважень. Це додатково означає, що зазначені незаконні рішення не можуть бути належним правовим інструментом для зобов`язання сусідів усунути порушення прав Позивача, а Позивач, як особа, чиї права залишилися незахищеними внаслідок протиправних дій Виконкому.

На думку позивача, незаконні Рішення № 13 та № 134, ухвалені Виконкомом всупереч вимогам законодавства та поза межами наданих йому повноважень, не лише не мають юридичної сили, але й безпідставно створюють правову невизначеність для Позивача як власника земельної ділянки, позбавляючи його майнові права належного захисту. Саме тому Позивач змушена звернутися до суду для реального захисту своїх порушених прав.

Від виконавчого комітету Будищенської сільської ради надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 . Відповідач повністю заперечив проти позову з наступних підстав.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/11168/21 прийнято звіт виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 24.10.2023 про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року в адміністративній справі №580/11168/21.

Вказана ухвала залишена без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року залишено без змін.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі №580/11168/21 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Будищенської сільської ради, виконавчого комітету Будищенської сільської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, Державна екологічна інспекція у Черкаській області, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

З огляду на все вищевикладене, судами всіх інстанцій в ході розгляду звіту Виконавчого комітету Будищенської сільської ради у справі №580/11168/21 зроблено відповідний висновок, що рішення Виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 21.02.2023 за № 13 «Про вирішення спору про добросусідство між Гр. ОСОБА_4 , Гр. ОСОБА_2 , Гр. ОСОБА_1 , та затвердження акту, протоколу та висновку комісії по вирішенню земельних спорів від 16.02.2023» та рішення від 13.10.2023 за №134 «Про вирішення спору про добросусідство між Гр. ОСОБА_2 , Гр. ОСОБА_1 та особами, які проживають за адресою АДРЕСА_1 Гр. ОСОБА_5 , Гр. ОСОБА_3 , Гр. ОСОБА_6 » є законними, інакше звіт прийнятий не був би, оскільки вказані рішення були доказами виконання рішення суду.

Окрім того, відповідач заначає, що виконавчі провадження №71940652, №72520902, на виконання рішення суду від 09.08.2021 у справі №580/11168/21 після 13.10.2023 були закриті на підставі частини 9 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження», що також цілком і повністю свідчить про законність вищезазначених рішень виконавчого комітету. Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на все вищевикладене, просить суд врахувати висновки судів у судовій справі №580/11168/21

Також, відповідач посилається на те, що Виконавчий комітет Будищенської сільської ради не є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ., а тому, є неналежним відповідачем.

Так як, відповідно до вищезазначеної частини 5 статті 158 Земельного кодексу України, судової практики Верховного Суду вказаній спір в подальшому повинен вирішуватися між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , в порядку цивільного судочинства, (якщо сторони не погоджуються, не виконують рішення виконкому) а не між Виконавчим комітетом Будищенської сільської ради та ОСОБА_1 , оскільки свої повноваження на вирішення спору про добросусідство Виконавчий комітет Будищенської сільської ради вже вичерпав.

Відповідно, належне і правомірне вирішення вказаного спору про добросусідство можливе виключно в разі звернення ОСОБА_1 із позовом до Черкаського районного суду Черкаської області безпосередньо до громадян, які порушують її права та обов`язки, а саме в першу чергу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , проте жодним чином не до органу місцевого самоврядування, про що неодноразово вказувалося судами всіх інстанцій. Тим більше, що у своєму поясненні від 04.10.2023 гр. ОСОБА_5 повідомила, що представників виконкому більше не допустить, тому будь-які подальші дії виконавчого комітету навіть в разі задоволення позовної заяви ОСОБА_1 по суті, враховуючи все вищевикладене, а саме відсутність повноважень, не матимуть юридичного значення і жодним чином не вирішать вказаний спір про добросусідство (до справи вказане пояснення додано позивачкою).

Крім того, відвідач просив закрити провадження у справі, так як питання стосовно законності рішення виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 21 лютого 2023 року за № 13 «Про вирішення спору про добросусідство між Гр. ОСОБА_4 , Гр. ОСОБА_2 , Гр. ОСОБА_1 , та затвердження акту, протоколу та висновку комісії по вирішенню земельних спорів від 16.02.2023» та рішення виконавчого комітету Будищенської сільської ради від 13 жовтня 2023 року за № 134 «Про вирішення спору про добросусідство між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та особами, які проживають за адресою АДРЕСА_1 Гр. ОСОБА_5 , Гр. ОСОБА_3 , Гр. ОСОБА_6 ». розглядалося у судових справах №580/3422/23, №580/6665/23.

Відповідач вважає, що в діях ОСОБА_1 є всі ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки вона подає позови з того самого предмету, з тих самих підстав в суди різної юрисдикції протягом тривалого періоду, зокрема: №580/5228/25, №580/54/25, №580/6926/23, №707/1607/25 (не рахуючи судових справ, які є ініційовані ОСОБА_2 , її сином, враховуючи, що Верховний Суд у своїй постанові від 14.11.2023 у справ №580/6665/23 вже оцінив дії ОСОБА_2 як зловживання процесуальними правами).

Від третьої особи яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по суті спору.

В поясненнях ОСОБА_7 заначив, що заперечень щодо позову не маю, але вважаю за необхідне додати наступне, Відповідно до матеріалів позову, позивачка, обґрунтовуючи протиправність спірних рішень, вказує на нечинність рішення Виконкому від 24.01.2023 № 02 «Про утворення комісії з розгляду та вирішення земельних спорів та затвердження Положення про її діяльність на території Будищенської територіальної громади» (далі Рішення № 02). На підставі цього рішення було складено акти комісії з вирішення земельних спорів від 16.02.2023 та 04.10.2023, які були затверджені Рішеннями № 13 та № 134 відповідно. Саме на підставі цих документів вирішувався спір про добросусідство в рамках виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 у справі № 580/11168/21. Факт діяльності комісії з вирішення земельних спорів, утвореної Виконкомом, та складання нею актів від 16.02.2023 та 04.10.2023 підтверджується змістом судових рішень, зокрема постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 580/11168/21, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції від 05.12.2023 про прийняття звіту Виконкому від 24.10.2023 про виконання рішення суду. Позивачка зазначає, що оскільки Рішення № 02 не було чинним на момент складання зазначених актів, їхній зміст не може розглядатися як доказовий матеріал, що підтверджує вирішення земельного спору про добросусідство. Відповідно, обставини, наведені у мотивувальній частині рішення суду від 09.08.2022 у справі № 580/11168/21, залишаються незмінними до встановлення належних доказів проведення перевірки шляхом складення відповідного акта. Це пов`язано з тим, що зазначені акти було складено відповідно до Положення затвердженого недійсним Рішенням № 02, що може свідчити про порушення майнових прав позивачки через відсутність обґрунтованих доказів врегулювання спору.

Згідно з доводами та матеріалами позову у справі № 707/1915/25, позивачка також посилається на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2023 у справі № 580/11168/21, відповідно до якої встановлено судовий контроль за моєю апеляційною скаргою у зв`язку з нескасованими постановами державного виконавця у виконавчому провадженні № 71940652: від 05.06.2023 про відкриття виконавчого провадження та від 19.06.2023 про накладення штрафу. Ці постанови були прийняті з метою спонукання Виконкому виконати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 у справі № 580/11168/21. Після подання Виконкомом звіту від 24.10.2023 про виконання рішення суду від 09.08.2022 у справі № 580/11168/21, Черкаський окружний адміністративний суд на наступний день ухвалив рішення від 25.10.2023 у справі № 580/5353/23, до якого мене було залучено як третю особу на стороні відповідача (Державної виконавчої служби). У мотивувальній частині рішення суду зазначено, що згідно з виконавчим листом Черкаського окружного адміністративного суду № 580/11168/21 від 27.01.2023, Виконком зобов`язаний вчинити дії щодо вирішення земельного спору про добросусідство між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Однак акт обстеження, який мав бути складений боржником (Виконкомом), було підготовлено 16.02.2023 Будищенською сільською радою (далі Сільрада), яка не є стороною виконавчого провадження. Суд дійшов висновку, що станом на 19.06.2023 відсутні підстави вважати, що Виконкомом вирішено земельний спір про добросусідство між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до відкриття виконавчого провадження № 71940652. Тому оскаржувана постанова про накладення штрафу від 19.06.2023 у виконавчому провадженні № 71940652 є правомірною та скасуванню не підлягає.

Як випливає зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 580/11168/21, факт нечинності Рішення № 02 та обставини, які встановлені у рішення суду від 25.10.2023 у справі № 580/5353/23 не були предметом розгляду у справі під час вирішення питання про прийняття звіту Виконкому про виконання рішення суду. Враховуючи рішення суду від 25.10.2023 у справі № 580/5353/23, можна стверджувати, що Акт від 16.02.2023 не може розглядатися як доказ вирішення земельного спору про добросусідство, незалежно від викладених у ньому доводів та попри його затвердження Рішенням № 13. Відтак, спірні рішення не забезпечують охорону майнових прав позивачки, оскільки не містять доказової інформації, яка б підтверджувала належне врегулювання спору та могла бути використана для відновлення порушених прав. Зокрема, акт комісії з вирішення земельних спорів від 04.10.2023 (затверджений Рішенням № 134) фактично лише констатує усунення недоліків в акті Сільради від 16.02.2023, який, як встановлено судом, був складений неналежним суб`єктом. Окрім власної нечинності через недійсність Рішення № 02, цей документ додатково засвідчує, що первинне розв`язання земельного спору здійснювалося стороннім органом. Відповідно, жоден із зазначених актів не може слугувати підтвердженням ані ініціювання процедури врегулювання конфлікту, ані її належного завершення.

З огляду на викладене, спірні Рішення № 13 та № 134, якими затверджено документи від 16.02.2023 та 04.10.2023, не здатні гарантувати охорону майнових інтересів позивачки та бути застосованими для відновлення її порушених прав. Зазначені рішення є протиправними та підлягають скасуванню, як прийняті з порушенням вимог чинного законодавства.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 пояснень по суті спору не надійшло. Про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Обставини справи, зміст спірних правовідносин

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду (далі Суд першої інстанції) від 9 серпня 2022 року у справі № 580/11168/21 визнано протиправною бездіяльність Виконкому щодо вирішення земельного спору про добросусідство між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Зобов`язано Виконком вчинити дії щодо вирішення земельного спору про добросусідство шляхом: обстеження присадибної ділянки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , на відповідність вимогам Державних санітарних норм і правил утримання територій населених місць, та Правил пожежної безпеки в Україні, складання акта обстеження із залученням представників ДПСС та ДСНС; та прийняття рішення відповідно до статті 159 Земельного кодексу України.

24 січня 2023 року Виконком прийняв рішення № 02 «Про утворення комісії з розгляду та вирішення земельних спорів та затвердження Положення про її діяльність на території Будищенської територіальної громади», яким вирішує:

- створити комісію з розгляду та вирішення земельних спорів на території Будищенської сільської територіальної громади згідно з додатком.

- затвердити Положення з розгляду та вирішення земельних спорів на території Будищенської сільської територіальної громади.

- земельні спори, які на день набрання чинності цим рішенням перебувають на розгляді в Сільраді та Виконкомі, передаються на розгляд комісії з розгляду та вирішенню земельних спорів та розглядаються згідно з Положенням з розгляду та вирішення земельних спорів на території Будищенської територіальної громади.

16 лютого 2023 року Комісією складений Акт, протокол і відповідний висновок, в якому зазначено, що на виконання Рішення № 580/11168/21, згідно Розпорядження № 12, на підставі Рішення № 02, комісія за участі: Гр. ОСОБА_4 , Гр. ОСОБА_1 , здійснила виїзд до домоволодіння Гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та в ході виїзду встановлено, що пропозиції Держпродспоживслужби не виконані. Комісією зобов`язано ОСОБА_4 в строк до 01.11.2023 року усунути вказані порушення.

21 лютого 2023 року Виконком прийняв рішення № 13 «Про вирішення спору про добросусідство між Гр. ОСОБА_4 , Гр. ОСОБА_2 , Гр. ОСОБА_1 , та затвердження акту, протоколу та висновку комісії по вирішенню земельних спорів від 16.02.2023» керуючись протоколом, актом та висновком комісії з розгляду та вирішення земельних спорів від 16.02.2023 року, на виконання Рішення № 580/11168/21, яким вирішив: (Додаток 6). Пунктом 1 затвердити акт, протокол та висновок комісії по вирішенню земельних спорів від 16.02.2023 року; Пунктом 2 вирішити спір про добросусідство між Гр. ОСОБА_4 , Гр. ОСОБА_2 та Гр. ОСОБА_1 шляхом зобов`язання усунення Гр. ОСОБА_4 всіх зазначених в акті від 16.02.2023 року порушень в строк до 01.11.2023 року включно.

04 жовтня 2023 року комісією складено Акт, протокол і висновок засідання комісії, про обстеження вказаного домоволодіння та встановила відсутність вище вказаних порушень.

13 жовтня 2023 року приймає рішення № 134 «Про вирішення спору про добросусідство між Гр. ОСОБА_2 , Гр. ОСОБА_1 та особами, які проживають за адресою АДРЕСА_1 Гр. ОСОБА_5 , Гр. ОСОБА_3 , Гр. ОСОБА_6 ,», яким затверджує Акт від 06.10.2023 року та вважає спір про добросусідство вирішеним.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 року у справі № 580/11168/21 суд прийняв звіт Виконкому від 24.10.2023 року про виконання Рішення № 580/11168/21.

29 квітня 2024 року Шостий апеляційний адміністративний суд у справі № 580/11168/21 залишив без змін ухвалу Суду першої інстанції від 05.12.2023 року про прийняття звіту Виконкому про виконання Рішення № 580/11168/21. (

03 червня 2024 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі № 580/11168/21 відмовив у відкритті провадження у зв`язку з неможливістю перегляду ухвали судового контролю.

21 червня 2024 року позивачем до відповідача направлено інформаційний запит з питаннями: чи були повідомлені органи юстиції про зміну адреси на підставі Рішення №51-57/VIII ? чи було оприлюднено Рішення № 02 на офіційному веб-сайті територіальної громади ? Якщо так, то коли саме воно було оприлюднене ?

03 липня 2024 року відповідно до листа за № 02-15/53 Виконком повідомив, що: органи юстиції повідомлені про зміну адреси. Запитуване рішення опубліковане на сайті територіальної громади.

29 листопада 2024 року позивачем направлено повторний інформаційний запит до відповідача з проханням надати дату оприлюднення Рішення №02.

06 грудня 2024 року відповідно до листа за № 02-15/99 Виконком повідомив, що Рішення №02 було опубліковане на веб-сайті територіальної громади 26 квітня 2024 року.

Релевантні джерела права

У статті 4 КАС України визначено терміни «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт»:

- нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тому, перевіряючи законність рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання своїх управлінських функцій, судам з метою уникнення істотних порушень норм процесуального права необхідно розмежовувати поняття «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт».

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 465/3058/15-а, від 26 листопада 2019 року у справі № 183/6195/17(2-а/183/251/17), від21 грудня 2019 року у справі №826/14366/15, від 9 квітня 2020 року у справі № 807/150/16, від 20 травня 2020 року у справі № 310/6300/16-а(2-а/310/12/17), від 26 травня 2020 року у справі № 826/17586/16, від 3 вересня 2020 року у справі № 804/3648/16, від 31 травня 2021 року у справі № 826/16053/16, від 15 червня 2021 року у справі № 200/12944/19-а, від 11 травня 2023 року у справі № 380/23542/21 та від 25 липня 2023 року у справі № 640/1873/22.

В свою чергу, ст. 4 ч. 1 п. 18 КАС України визначає, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

У Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15 травня 2013 року № 883/5) визначено, що нормативно-правовий акт -- офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовуються неодноразово.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2019 року у справі № 826/14366/15, від 9 квітня 2020 року у справі № 807/150/16, від 9 грудня 2020 року у справі № 813/746/18, від 24 червня 2021 року у справі № 560/3160/20, від 1 лютого 2022 року у справі № 160/1936/21 та від 20 травня 2022 року у справі № 160/9717/21.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2021 у справі №296/10605/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР - 97494866) зазначив, що юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 522/22780/16-а, від 26.11.2019 у справах № 826/4630/18 та № 183/6195/17, від 11.12.2019 у справі № 369/7296/16-а, від 21.12.2019 у справі № 826/14366/15, від 04.03.2020 № 450/1236/17.

Аналогічна правова позиція щодо визначення понять нормативно-правового та ненормативного актів викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини).

Крім того, в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 зазначено, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Частина 1 статті 19 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок неодноразово робила Велика Палата (ВП) Верховного Суду (ВС) і його застосовували та продовжують застосовувати суди інших інстанцій, включно з касаційними.

Оцінка доказів та аргументів сторін

Враховуючи все викладене вище, суд приходить до наступного.

Оскаржуючи рішення виконавчого комітету Будищенської сільської ради про вирішення спору про добросусідство, позивач фактично обґрунтовує свої вимоги, лише однією підставою, а саме не чинністю Рішення Виконкому № 02 «Про утворення комісії з розгляду та вирішення земельних спорів та затвердження Положення про її діяльність на території Будищенської територіальної громади» від 24 січня 2023 року.

Позивач зазначає, що рішення Рішення Виконкому № 02 «Про утворення комісії з розгляду та вирішення земельних спорів та затвердження Положення про її діяльність на території Будищенської територіальної громади» від 24 січня 2023 року є нормативно-правовим актом, який не був оприлюднений відповідно до вимог законодавства, а тому є не чинним.

Як встановлено під час розгляду справи, вказане рішення в судовому порядку позивачем не оскаржувалося та не скасовувалося. Будь-яких доказів того, що вказане рішення визнане не чинним в судовому порядку позивачем не надано.

Разом з тим, звертаючись з даним позовом, оспорюючи в цивільному порядку рішення комісії про вирішення спору про добросусідство, ОСОБА_1 фактично намагається оспорити рішення виконавчого комітету, яке вона вважає нормативно-правовим актом, не у встановлений законом спосіб. Так як, відповідно до п.1ч.1. ст.. 19 КАС України, оскарження нормативно-правового акту відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, заявляючи в порядку цивільного судочинства вимоги про оскарження рішення комісії про вирішення спору про добросусідство, позивач фактично просить суд встановити нечинність нормативного-правового акта (Рішення Виконкому № 02 «Про утворення комісії з розгляду та вирішення земельних спорів та затвердження Положення про її діяльність на території Будищенської територіальної громади» від 24 січня 2023 року).

Однак, суд зауважує, що особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень врегульовано статтею 264 КАС України.

Відповідно до частин другої-третьої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині (ч.9 ст.264 КАС України).

Водночас, частиною другою статті 265 КАС України в імперативному порядку визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Іншого порядку втрати чинності нормативно-правовим актом Кодексом не передбачено, як і відступу суду від цього правила, наприклад, встановлення втрати чинності нормативно-правовим актом з моменту його прийняття, а не з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

За таких обставин, суд вважає, що Рішення комісії про добросусідство прийнятті повноважною комісією.

Крім того, суд звертає увагу на неналежний спосіб захисту обраний позивачем.

Перш ніж відмовити в позові з підстав обрання неналежного способу захисту, суд з`ясовує:

-з яких саме правовідносин сторін виник спір;

-чи передбачено обраний позивачем спосіб захисту законом або договором;

-чи передбачено законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача;

-чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявляючи в порядку цивільного судочинства вимоги про встановлення нечинності нормативного-правового акта, позивач обрав спосіб захисту не передбачений законом.

Враховуючи встановлені судом обставини та відповідні правовідносини, суд вважає, що позов є необґрунтованим і до задоволення не підлягає.

Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що згідно зі статтею 141 ЦПК України ці витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку суд повністю відмовив у задоволенні позову, в той час як відповідачі та треті особи не заявили про наявність у них будь-яких документально підтверджених судових витрат. Отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 273, 289, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Будищенської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Будищенської сільської ради відмовити повністю.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 15.08.2025 року.

Суддя: Є. П. Тептюк