Справа № 953/7740/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2025 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Юрлагіна Т.В., вивчивши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Щеглаков Іван Едуардович про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Щеглаков Іван Едуардович до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення попередньої оплати, 3% річних та інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

28.07.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява, в якій позивач просить: розірвати договір купівлі-продажу цінних паперів №363-22/362-22/БВ від 18.01.2022, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник»; стягнути з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 1555693 грн 75 коп., з яких: 1255225 грн 00 коп. - сума попередньої оплати за договором купівліпродажу цінних паперів №363-22/362-22/БВ від 18.01.2022; 59219 грн 11 коп. - сума 3% річних; 241249 грн 64 коп. - сума інфляційних витрат.

На обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, зокрема, що 18.01.2022 між ОСОБА_1 (як Покупцем) та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» (як Продавцем), від імені, в інтересах та за рахунок активів якого діяло ТОВ «АзовоЧорноморська адміністративна компанія», від імені якого діяла «Азово-Чорноморська інвестиційна компанія» у формі товариства з обмеженою відповідальністю укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №363-22/362-22/БВ від 18.01.2022 (далі - Договір). Відповідно до п.п. 1.1. - 1.3. Договору «1.1. За Договором Продавець зобов`язується передати цінні папери, зазначені у п. 1.2. цього Договору, (далі - ЦП) у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти ці ЦП та сплатити за них грошову суму, вказану у п. 1.3. цього Договору. 1.2. Реквізити ідентифікації ЦП: вид/тип/різновид/найменування ЦП: облігації підприємств, відсоткові, забезпечені; найменування емітента ЦП: АТ "ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1". 21.01.2022 ОСОБА_1 сплатила на рахунок АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» № НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк» грошові кошти в розмірі 1 255 225 грн 00 коп. в якості оплати за облігації, що підтверджується копією квитанції №1-1064К від 21.01.2022. Таким чином, не пізніше 31.12.2023 АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» зобов`язаний був передати ОСОБА_1 облігації АТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1» у кількості 1256 шт., проте свого зобов`язання не виконав.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025 розгляд даної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Муратовою С.О. 30.07.2025 задоволено заяву про самовідвід.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025 розгляд даної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Юрлагінй Т.В.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, доходжу наступного.

Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд:

розірвати договір купівлі-продажу цінних паперів №363-22/362-22/БВ від 18.01.2022, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник»;

стягнути з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 1555693 грн 75 коп., з яких: 1255225 грн 00 коп. - сума попередньої оплати за договором купівліпродажу цінних паперів №363-22/362-22/БВ від 18.01.2022; 59219 грн 11 коп. - сума 3% річних; 241249 грн 64 коп. - сума інфляційних витрат.

29.07.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява про забезпечення позову відповідно до якої просить накласти арешт на 1-кімнатну квартиру загальною площею (кв.м): 35.7, житловою площею (кв.м): 15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник»; заборонити АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб використання та вчинення будь-яких інших аналогічних дій щодо 1-кімнатної квартири загальною площею (кв.м): 35.7, житловою площею (кв.м): 15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1-кімнатної квартири загальною площею (кв.м): 35.7, житловою площею (кв.м): 15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме укладати будь-які договори щодо її відчуження, дарування, продажу, передачі в заставу, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності тощо.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025 розгляд даної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Муратовою С.О. 30.07.2025 задоволено заяву про самовідвід.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025 розгляд даної зави визначено судді Київського районного суду м. Харкова Юрлагінй Т.В.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову в обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що, за змістом позовної заяви, 18.01.2022 р. між ОСОБА_1 та АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №363-22/362-22/БВ. За умовами договору, останній зобов`язаний був передати ОСОБА_1 цінні папери (облігації АТ «Трест «Житлобуд-1») в кількості 1 256 шт. до 31.12.2023 р., проте свого зобов`язання не виконав. У зв`язку з цим, позивачем заявлено позовні вимоги про розірвання договору купівлі продажу та стягнення з АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» суми попередньої оплати, 3% річних та інфляційних витрат в загальному розмірі 1 555 693 грн 75 коп. На даний час існують обґрунтовані підстави вважати, що АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» може ухилитися від виконання судового рішення у разі задоволення позову та відчужити своє майно іншим особам, а наявності обігових грошових коштів на рахунках може бути недостатньо для виконання рішення суду. Зазначене може призвести до неможливості здійснення стягнення коштів у примусовому порядку у випадку задоволення позову судом. Ризики невиконання АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» рішення суду в майбутньому, зокрема, обґрунтовуються наступним: тим, що АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» фактично є пов`язаною компанією з АТ «Трест Житлобуд- 1», і неформально здійснює продаж нерухомого майна саме в інтересах компанії Житлобуд. Про необхідність укладення договору купівлі-продажу цінних паперів в АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» ОСОБА_1 зазначили безпосередньо у відділі продажів Житлобуд. Про пов`язаність компаній, зокрема, свідчить і те, що вони зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 після настання граничного строку для передачі цінних паперів (після 31.12.2023 р.) неодноразово дзвонила до відділу продажу компанії Житлобуд, проте на жоден з її дзвінків не було відповіді (скріншоти дзвінків за номерами НОМЕР_2 та +13). Окрім того, 25.06.2025 р. ОСОБА_1 направила АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» претензію про передачу цінних паперів / повернення передоплати (копія надана в додатках до позовної заяви), проте зазначена претензія була повністю проігнорована АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» і навіть не отримувалась у поштовому відділенні. Вказана поведінка може свідчити про наявність у відповідача наміру не виконувати свої зобов`язання з передачі цінних паперів. Ігнорування звернень позивача також може вказувати на те, що АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» не збирається виконувати рішення суду про стягнення суми попередньої оплати та може відчужити (приховати) своє майно задля ускладення виконання рішення суду. Показники фінансової звітності АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» за минулі роки можуть свідчити про те, що виконання рішення суду про стягнення грошових коштів може бути значно ускладнене через відсутність у відповідача обігових грошових коштів на рахунках. У 2022 році чистий прибуток АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» склав: 487 665 000 ?; У 2023 році чистий прибуток АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» склав: - 337 680 000 ?; Тобто, за останні 3 роки як мінімум 2 роки компанія відповідача була збитковою. Окрім того, за показниками фінансової звітності 2024 року поточна платоспроможність АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» складає: -1 834 654 ?, у той же час, у власності АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» перебуває декілька квартир, проте під час судового розгляду даної справи усі ці квартири можуть бути відчужені чи передані іншим особам. У такому випадку, враховуючи проблеми з платоспроможністю компанії, відчуження її нерухомого майна іншим особам може унеможливити виконання рішення суду про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 . Наведене свідчить про наявність реальних ризиків невиконання рішення суду про задоволення позову внаслідок відчуження АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» свого майна іншим особам та виведення грошових коштів з банківського рахунку.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, ознайомившись з копіями доданих до неї документів, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам, у тому числі уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, а також зупинення дії рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також шляхом встановлення для Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з таких рішень/актів.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.

Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), до таких банків або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Арешт на майнові права у вигляді майнових прав у внутрішній системі обліку особи, яка провадить клірингову діяльність, накладається в порядку, встановленому статтею 64 Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, які знаходяться в Національному банку України або іноземних банках на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів та/або кліринговим установам, для забезпечення здійснення грошових розрахунків.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень суду касаційної інстанції, що стосуються способу вирішення аналогічних питань, перевіряючи, зокрема: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення згаданого позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Щеглаков Іван Едуардович звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення попередньої оплати, 3% річних та інфляційних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У пункті 4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, утому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що метою заяви про забезпечення позову є не захист інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, а припущення про наявність у відповідача наміру не виконувати свої зобов`язання з передачі цінних паперів, ігнорування звернень позивача як намір не виконання рішення суду та можливість відчуження (приховування) власного майна задля ускладнення виконання рішення суду. Посилання представника позивача на обставини того, що АТ «ЗНВКІФ «Будівельник» фактично є пов`язаною компанією з АТ «Трест Житлобуд- 1», і неформально здійснює продаж нерухомого майна не підтверджено доказами, АТ «Трест Житлобуд- 1» не є учасником справи, показники фінансової звітності відповідача не можуть свідчити про наміри не виконання рішення суду.

Процесуальний ж інститут забезпечення позову покликаний, як вбачається із наведених норм закону та їх роз`яснень судом касаційної інстанції, захистити інтереси саме позивача, від можливих недобросовісних дій із боку відповідача. Тому у суду відсутні підстави для задоволення заяви та вжиття заходу забезпечення, про вжиття якого просить заявник.

Зважаючи на вказане доводи заяви про забезпечення позову слід визнати безпідставними та у задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1-кімнатну квартиру загальною площею (кв.м): 35.7, житловою площею (кв.м): 15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96; ); заборони Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96; ) та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб використання та вчинення будь-яких інших аналогічних дій щодо 1-кімнатної квартири загальною площею (кв.м): 35.7, житловою площею (кв.м): 15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; заборони Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96; ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1-кімнатної квартири загальною площею (кв.м): 35.7, житловою площею (кв.м): 15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: укладати будь-які договори щодо її відчуження, дарування, продажу, передачі в заставу, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності тощо - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Т.В.Юрлагіна