Справа № 405/7290/23
Провадження №2/405/1224/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Л.А.

при секретарі - Нетесі С.М., Тарасенко Р.П.

за участю учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гури К.В.

та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Юраха В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 405/7290/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса останнього відомого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гура К.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1063097 від 04.10.2023 року) в інтересах позивача звернувся до суду з позовом, в якому (позові) просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошей від 05 жовтня 2021 року у розмірі 7 547 доларів США 00 центів, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 05 жовтня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, за яким позивач передав у власність відповідача строком до 01.11.2021 року грошові кошти в розмірі 200000 грн. 00 коп., які на день підписання даного договору, виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ є еквівалентом 7547 доларів США(п. 1 Договору). Згідно з п.п. «б» п. 3 Договору позики грошей від 05.10.2021року повернення позики повинно бути здійснено відповідачем у строк до 01.11.2021року у гривнях, виходячи з того, що на день повернення грошових коштів сума буде еквівалентна 7 547,00 доларів США, при цьому виконання відповідачем свого зобов`язання повинно бути виконано у межах м. Кропивницького шляхом вручення готівкових коштів особисто позивачеві ОСОБА_1 (п.п. «в» п.3 Договору). На сьогоднішній день відповідачем борг не повернуто, будь-якої часткової сплати не було, та відповідач ухиляється від відповіді щодо строків повернення коштів та всіляко уникає зустрічі з позивачем, тому будь-яке мирне врегулювання конфлікту неможливе. Відповідно до п. 7 Договору позики грошей від 05.10.2021року у разі, якщо Позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, Позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавство України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на зазначене вище, посилаючись на норми чинного законодавства, представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошей від 05 жовтня 2021 року у розмірі 7 547 доларів США 00 центів, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору.

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року зазначений позов було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову та запропоновано позивачу в установлений строк виправити недоліки позовної заяви, зазначивши повну адресу зареєстрованого місця проживання позивача ОСОБА_1 ; ціну позову як в іноземній валюті, так і в національній валюті відповідно до офіційного курсу долара США до української гривні на день подання позову, а також доплатити судовий збір в розмірі 3 грн. 93 коп.

На виконання зазначеної ухвали суду представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Гурою К.В. 09 лютого 2024 року подано позовну заяву в новій редакції та надано оригінал квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН1077 від 08.02.2024 року про доплату судового збору в розмірі 3 грн. 93 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 21 лютого 2024 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи, при цьому, заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 01 травня 2024 року за вх.№11551, та, крім того, подано письмові пояснення по справі, зареєстровані судом 08 жовтня 2024 року за вх.№26597, за змістом якихвважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, щодо обставин, за яких було підписано спірний Договір, зазначив, що між позивачем таним (відповідачем) протягом більше десяти років існували дружні та ділові відносини, побудовані на взаємній повазі та довірі. В рамках цих відносин на початку жовтня 2021 року дійсно існувало боргове зобов`язання між ним та позивачем, але з інших правовідносин, яке становило загалом 200 000 грн. і зазначені зобов`язання виходили з усної домовленості між ними, виходячи з усталених довірительних відносин, які (зобов`язання) деякий час не були погашені.05 жовтня 2021року позивач зі свого боку запропонував йому підписати спірний Договір позики, переконавши його, що проста письмова форма цього договору носитиме суто формальний характер і означатиме для нього (позивача) гарантії повернення раніше заборгованих 200 000 грн., однак фактичної передачі коштів в момент підписання спірного Договору не відбулося. Текст спірного Договору позивач підготував самостійно заздалегідь та надав йому на підписання 05 жовтня 2021 року в одному екземплярі, після підписання якого наполягав на отриманні згоди його (відповідача) дружини. При їх наступній зустрічі наступного дня06.10.2021року, з огляду на відсутність згоди його дружини, позивач наполіг на підписанні другого екземпляра спірного Договору, та залишив обидва екземпляри собі, запевнивши його (відповідача), що поверне їх при повному розрахунку. Зазначив, що на момент підписання Договору він не мав сумнівів, що підписує другий екземпляр одного і того ж Договору, але, як виявилося пізніше, другий екземпляр Договору був датований 06 жовтня 2021 року, що в подальшому дало підстави розглядати його як окремий Договір. Через довіру до позивача,він (відповідач), не міг навіть припустити подібного підлогу з датами. Підписання спірного договору відбувалося в офісному приміщенні позивача, при цьому, свідки були відсутні. Крім того, зазначив, що ним (відповідачем) 30.10.2023 року було сплачено частину боргового зобов`язання, а саме: передано позивачу 5000 доларів США, які, виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ 1USD -26,5 грн. становили еквівалентом 132500 грн. Передача цієї суми була здійснена ним (відповідачем) особисто в руки позивачеві за місцем його (позивача) проживання та в присутності його (позивача) дружини, про що існує власноруч написана ним (позивачем) розписка, проте, позивач жодним чином не згадує про отримання зазначеної суми.

Крім того, зазначив, що на останній сторінці Договору в графі «Розписка» відсутня будь - яка згадка про те, що він (відповідач) отримав від позивача 200 000 грн., які на день підписання даного договору, виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ 1USD - 26,5 грн., є еквівалентом7 547 доларів США, тобто, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не підтвердив своє право вимагати від нього (відповідача) виконання боргового зобов`язання, і доказів того, що він надавав вказані кошти, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене вище, зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач передав йому (відповідачу) кошти за Договором позики грошей від 05 жовтня 2021 року, відсутня розписка, що передбачена Договором, відсутні свідки;позивач не підтвердив своє право вимагати від нього (відповідача) виконання боргового зобов`язання;письмове нагадування (у вигляді заяви), яке підтверджує безспірність заборгованості його (відповідача) за Договором, не було надіслано йому зі зворотнім повідомленням, що, в свою чергу, підтверджує вказані вище обставини.

Окрім того, відповідачем ОСОБА_2 також подавалося клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, зареєстроване судом 08 жовтня 2024 року за вх.№26598, на вирішення якої просив поставити наступне питання: чи виконано текст розписки від 30 жовтня 2021 року та підпис в ній ОСОБА_1 , чи іншою особою?, при цьому, під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 , ознайомившись з зазначеним документом розпискою від 30 жовтня 2021 року не заперечував, що це його підпис в розписці, на підставі чого відповідач ОСОБА_2 вважав за недоцільне проведення почеркознавчої експертизи та просив не розглядати по суті подане ним клопотання, на підставі чого протокольною ухвалою суду з занесенням до протоколу судового засідання, клопотання відповідача ОСОБА_2 про проведення почеркознавчої експертизи залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , будучи присутнім в судовому засіданні 10.10.2024 року, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити, пояснивши при цьому, що між ним (позивачем) та відповідачем ОСОБА_2 05 жовтня 2021 року було укладено договір позики, за яким він надав ОСОБА_2 в борг 200 000 грн., які до теперішнього часу останнім не повернуті. Щодо розписки від 30.10.2021 року, яку надав відповідач до відзиву на позов про часткове повернення коштів в рахунок погашення боргу в розмірі 5000 доларів США за договором позики від 05.10.2021 року, зазначив, що на ній (розписці) дійсно міститься його (позивача) підпис, але якого саме боргу це стосувалося він пояснити не може, оскільки до укладення між ними зазначеного договору від 05.10.2021 року у ОСОБА_2 перед ним (позивачем) існували і інші боргові зобов`язання, які він виконував. Зазначив, що спільно з відповідачем свого часу займалися підприємницькою діяльністю та між ними були нормальні стосунки, засновані на довірі та повазі, що, на теперішній час, - втрачено, і, більш того, відповідач протягом тривалого часу уникає будь-яких зустрічей з ним (позивачем) з приводу вирішення питання повернення коштів, отриманих в борг, що стало підставою для його (позивача) звернення до суду за захистом порушеного майнового права.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гура К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просив позов задовольнити. Крім того, зазначив, що розписка, яку надав відповідач до відзиву на позов, датована 30.10.2021 року, про часткове повернення коштів за договором позики від 05.10.2021 року в розмірі 5 000 доларів США, не може бути належним доказом у справі, зважаючи на те, що зазначену розписку відповідач залучав як доказ і в іншій справі №405/7295/23, предметом якої було стягнення боргу за іншим договором позики, і, більш того, зазначена розписка жодним чином не стосується договору позики від 05.10.2021 року, а відповідач з метою не повернення позивачу отриманих в позику коштів за договором позики від 05.10.2021 року, намагається здійснити підміну одних фактів і обставин, - іншими.

Відповідач ОСОБА_2 ,будучи присутнім в судовому засіданні 10.10.2024 року, підтримав подані до суду письмові пояснення, які зареєстровані судом 08.10.2024 року за вх. № 26597, за якими зазначив, що за період з дати останнього судового засідання в даній справі пройшов певний час і за цей період часу у правовідносинах сторін відбулися певні події, а саме: по справі №405/7295/23 за позовом ОСОБА_1 до нього ( ОСОБА_2 ) про стягнення боргу за договором позики грошей від 06.10.2021 року Ленінським районним судом м.Кіровограда та Кропивницьким апеляційним судом здійснено відповідно розгляд справи в суді першої інстанції та її перегляд в апеляційній інстанції, і, зокрема, 18 червня 2024 року Кропивницький апеляційний суд виніс постанову, якою залишив в силі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 01 квітня 2024 року. При цьому, в двох позовах ОСОБА_1 зазначається про стягнення однакової суми коштів, які нібито були передані за двома договорами позики, які були укладені 05.10.2021 року та 06.10.2021 року, однак, насправді укладався лише один договір, та й той є удаваним правочином, оскільки в реальності існували боргові зобов`язання сторін, які виникли далеко до укладання договору позики і лише для того, аби надати гарантії повернення боргу позивачу по справі, оскільки саме він наполягав на такому порядку вчинення дій. Відповідно, з урахуванням прийняття Кропивницьким апеляційним судом постанови від 18 червня 2024 року, з нього (відповідача) вже за рішенням суду від 01 квітня 2024 року стягується заборгованість за договором позики в розмірі, еквівалентному 7547,00 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленому для відповідної валюти на день платежу. Окремо зазначив, що ним (відповідачем) 30.10.2021 року було сплачено частину боргового зобов`язання, а саме: передано позивачу 5 000 доларів США, про що останнім була написана розписка, на підставі чого він (відповідач) визнає борг в розмірі, еквівалентному 2 500 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленому для відповідної валюти на день платежу.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Юрах В.М. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1075796 від 19 березня 2024 року) в судовому засіданні підтримав позицію відповідача ОСОБА_2 та зазначив, що відповідач ОСОБА_2 з урахуванням поданого відзиву на позов та письмових пояснень по справі, зміст яких ним підтримано, визнає борг за договором позики лише частково в розмірі 2 500 доларів США.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гуру К.В., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Юраха В.М., враховуючи надані безпосередньо під час судового розгляду сторонами по справі: позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 пояснення, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, та у відзиві на позов, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що 05 жовтня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 , як Позикодавцем, та відповідачем ОСОБА_2 , як Позичальником,укладено Договір позики грошей, за умовами якого Позикодавець, при укладенні цього договору, передав у власність Позичальникові строком до 01 листопада 2021 року, а Позичальник прийняв від Позикодавця у власність строком до 01 листопада 2021 року, грошові кошти в сумі 200 000 грн., які на день підписання даного договору, виходячи з офіційного обмінного курсу Національного банку України 1 USD = 26,5 грн., є еквівалентом 7547 доларів США (п.1 Договору), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю одержані в позику грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.2 Договору).

Відповідно до п.3 Договору Сторони за цим договором домовились про те, що:

а) договір позики є безпроцентним;

б) повернення позики буде здійснюватися Позичальником наступним чином:у строк до 01.11.2021 року Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму у гривнях, яка, виходячи з офіційного обмінного курсу Національного банку України на день повернення грошових коштів, буде еквівалентом 7547 доларів США;

в) виконання зобов`язання за договором має здійснюватися готівкою у межах міста Кропивницького шляхом вручення грошей особисто Позикодавцеві, якщо інше не буде додатково визначено (погоджено) письмовим розпорядженням Позикодавця, яке має бути нотаріально засвідчене;

г)факт одержання кожної повернутої частки позики підтверджується власноручною розпискою Позикодавця. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.

Крім того, пунктом 6 Договору визначено, що після повного виконання Позичальником свого зобов`язання Позикодавець повинен передати йому примірник цього договору.

Відповідно до п.п.11, 12 Договору цей договір вважається укладеним з моменту передачі Позикодавцем грошей Позичальникові.

Передачу грошей здійснено при підписанні цього договору. Факт підписання договору Позичальником свідчить про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання. Факт передання зазначеної грошової суми від Позикодавця до Позичальника підтверджується також розпискою Позичальника, написаною ним власноручно під текстом цього договору.

Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що випливають з договору позики та регулюються параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України, при цьому факт підписання відповідачем Договору позики грошей від 05 жовтня 2021 року свідчить про фактичне отримання ним всієї вказаної у договорі грошової суми та про наявність зобов`язання її повернути у визначений в договорі позики грошей строк.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення статті 545 ЦК України визначають порядок підтвердження виконання зобов`язання, а саме, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тим самим, за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту.

Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_2 боргу за договором позики грошей від 05 жовтня 2021 року, визначений в договорі та який (строк) становить 01 листопада 2021 року, минув, пред`явлений позивачем примірник договору позики грошей від 05 жовтня 2021 року, свідчить про те, що відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики грошей на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 12,13ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , як Позичальник, не виконав зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 , як Позикодавцем, щодо повернення суми позики за зазначеним договором, на підставі чого позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики грошей від 05 жовтня 2021 року є обґрунтованими, доведеними належними доказами та є такими, що підлягають задоволенню.

При цьому,суд не бере до уваги за їх безпідставністю посилання відповідача на останню сторінку договору позики грошей від 05 жовтня 2021 року, в якому у графі «розписка» відсутня будь-яка згадка про те, що відповідач отримав від позивача 200000 грн, оскільки позичальник своїм підписом у договорі підтвердив здійснення передачі грошей під час підписання договору, факт підписання договору позичальником свідчить про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання, про що зазначено в п.12 Договору.

Крім того, підпунктом «г» п.3 Договору позики грошей також передбачено, що факт одержання кожної повернутої частки позики підтверджується власноручною розпискою позикодавця, без якої борг вважається таким, що не повернутий.

Окрім того, окремо суд зауважує, що надана відповідачем ОСОБА_2 розписка ОСОБА_1 від 30.10.2021 року про отримання від ОСОБА_2 в рахунок повернення боргу 5000 доларів США, за якою відповідач зазначає про часткове погашення боргу за договором позики грошей від 05 жовтня 2021 року, не може бути визнана судом належним та достатнім доказом на підтвердження часткової сплати відповідачем боргу за договором позики грошей від 05 жовтня 2021 року, зважаючи на те, що в зазначеній розписці не вказано за яким саме правочином та наявними між сторонами договірними правовідносинами ОСОБА_2 було повернуто грошові кошти в розмірі 5000 доларів США в рахунок погашення боргу, оскільки, як встановлено судом, крім договору позики грошей від 05.10.2021 року, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено також договір позики грошей від 06.10.2021 року.

При цьому, частина друга статті 524 ЦК України встановлює валюту зобов`язання, а саме: зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці - гривні, проте сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Крім того, відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, та, враховуючи, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду судовий збір в розмірі 2 763 грн. 83 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики грошей від 05 жовтня 2021 року у розмірі еквівалентному 7 547 (сім тисяч п`ятсот сорок сім) доларів США 00 центів, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 2 763 грн. 83 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Ленінського

районного суду

м.Кіровограда Лілія Андріївна Іванова