Справа № 539/1666/25
Провадження № 2/539/856/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (далі ТОВ «Новий Колектор») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (далі ТОВ «Споживчий Центр»), правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та ОСОБА_1 30 січня 2021 року уклали кредитний договір № 30.01.2021-100000303.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 4 000 грн, що підтверджується довідкою субконто (виписка) з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт» та електронною квитанцією від 30 січня 2021 року. Первинний строк, на який надається кредит: 14 календарних днів з дати надання (первинний строк). Згідно з графіком платежів сума кредиту у розмірі 4 000 грн та проценти 1 120 грн сплачуються до 12 лютого 2021 року.

Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів. Кількість пролонгацій не обмежена, однак право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру.

Максимальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» та процентів «Стандарт») становить 8 000 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Якщо позичальник не скористається правом на пролонгацію/наступну пролонгацію, після закінчення первинного/пролонгованого строку нараховуються проценти «Стандарт» до дати досягнення процентами максимального розміру або до дати, коли позичальник скористається правом на пролонгацію, сплативши проценти за весь попередній строк користування кредитом, залежно від дати, яка настане раніше. Максимальний строк, на який надається кредит період, який складається з кількості календарних днів фактичного користування кредитом (залишком кредиту у разі його дострокового часткового повернення), протягом якого нараховуються проценти («Економ» та/або «Стандарт») до досягнення загальною сумою процентів («Економ» та/або «Стандарт») їх максимального розміру. Фіксована процентна ставка «Економ» 2 % за 1 день/днів користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Фіксована процентна ставка «Стандарт» 2,5 % за 1 день/днів користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків.

Згідно з пунктом 1.1 договору за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2 встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до пункту 1.3 договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності (пункт 2.1 договору). Відповідно до пункту 2.3 договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит (пункт 2.4 договору). Відповідно до підпункту «а» пункту 4.1 договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця до дати, вказаній у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. У разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/ строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та несплати нарахованих процентів до позичальника може бути застосована неустойка згідно з пунктом 5.5 кредитного договору (пункт 7.1 договору).

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. ТОВ «Новий Колектор» видало ОСОБА_1 кредитні кошти.

В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 21 березня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 10 960 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 000 грн, заборгованість за відсотками 6 960 грн. Відповідач частково сплатив заборгованість, а саме 11 лютого 2021 року 1 040 грн. Такий платіж свідчить про визнання позичальником боргу.

ТОВ «Споживчий Центр» і ТОВ «Новий Колектор» уклали договір факторингу від 03 травня 2024 року № 030524-12, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги щодо відповідача за кредитним договором від 30 січня 2021 року № 30.01.2021-100000303.

На підставі викладеного ТОВ «Новий Колектор» просило стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 960 грн, а також судові витрати 2 422,40 грн.

ОСОБА_1 у судовому засіданні подав пояснення та вказував, що на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених у позовній заяві, позивач надав суду паперову копію електронної пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), датованої 30 січня 2021 року. Пропозиція містить реквізити кредитора та факсимільне відтворення підпису кредитодавця, без зазначення посади, прізвища, імені та по батькові уповноваженого працівника, до повноважень якого віднесено підписання з клієнтами договорів та інших документів від імені ТОВ «Споживчий Центр». Надана паперова копія електронної заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору (оферти), датована 30 січня 2021 року, містить факсимільне відтворення підпису кредитодавця, без зазначення посади, прізвища, ім`я та по батькові уповноваженого працівника до повноважень якого віднесено підписання з клієнтами договорів та інших документів від імені ТОВ «Споживчий Центр» та містить електронний підпис, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Між ТОВ «Споживчий Центр» і ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу від 03 травня 2024 року № 030524-12. Відповідач звернув увагу суду, що при укладенні договору, заявки (яка є невід`ємною частиною договору) був застосований факсимільний підпис кредитодавця. Для застосування факсимільного підпису для оформлення договорів, вчинення інших господарських операцій необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між ними письмовій угоді, в якій погоджуються використання факсиміле і зразки справжнього (особистого власноручного підпису) та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору. До позовної заяви такі докази представником позивача не додані, у договорі відсутня згода сторін на використання факсимільного підпису, додаткова угода представником позивача також не надана.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, що саме відповідачем підписано кредитний договір. Матеріали справи не містять доказів направлення цифрового ідентифікатора (цифрових чи алфавітних комбінацій) на мобільний номер відповідача чи електронну пошту, їх отримання останнім та використання для авторизації на сайті відповідача. У заявці до кредитного договору, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) укладеному між ТОВ «Споживчий Центр» та нібито відповідачем в розділі «позичальник» відсутня будь-яка інформація окрім прізвища, імені та по батькові відповідача. У заявці наявна графа «підписано одноразовим ідентифікатором» з одноразовим ідентифікатором, в якому міститься наступна інформація: G423. Проте жодним чином не доведено та не додано ніяких документів, які б могли підтвердити, що саме відповідач прийняв оферту укласти договір від 30 січня 2021 року. До того ж електронним підписом з одноразовим ідентифікатором нібито відповідача підписана лише заявка, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору. Тому на даний час взагалі неможливо встановити походження доданих до позову документів, на підставі яких із відповідача намагаються неправомірно стягнути кошти.

Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Проте у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Надана довідка субконто (виписка), копія квитанції LIQPAY, довідка про розмір простроченої заборгованості від 21 березня 2025 року не є належними та допустимими доказами умов та розміру заборгованості. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання грошових коштів, користування ними, а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості не є достатнім для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу та на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. За відсутності належних та допустимих доказів не можливо зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та не можливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація, вказана у ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Крім цього, предметом договору факторингу від 03 травня 2024 року № 030524-12 є відступлення права вимоги за зобов`язаннями до боржників за плату. Проте доказів, які б підтверджували надання ТОВ «Новим Колектор» попередньому кредитору ТОВ «Споживчий Центр» грошових коштів за передачу права вимоги згідно договору факторингу представником позивача суду не надано. Отже, позивач не довів факт переходу до нього прав вимоги до відповідача за кредитним договором (оферти) від первісного кредитора. Позивачем не подано жодних доказів (копію цінного листа з описом вкладення тощо) про направлення будь якими засобами зв`язку письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги. Отже, позивач не довів, що на момент пред`явлення цього позову боржник знав про свої зобов`язання перед фактором.

Відповідач вказував, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) строк позовної давності сплив. Зазначав, що кредитний договір укладено 30 січня 2021 року з первинним строком надання кредиту 14 календарних днів до 12 лютого 2021 року. А позовна заява про стягнення заборгованості сформована в системі «Електронний суд» 02 квітня 2025 року та одержана судом 03 квітня 2025 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Позивач стверджує, що згідно з довідкою субконто відповідачем частково сплачено заборгованість, а саме 11 лютого 2021 року сплачено 1 040 грн. При цьому позивач заявляє, що такий платіж додатково свідчить про визнання боргу з боку позичальника. У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження як перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, так і на підтвердження часткової сплати нібито відповідачем будь якої суми заборгованості. Надана довідка субконто (виписка) не є належним та допустимим доказом умов та розміру заборгованості або факту її часткової сплати. В той же час позивачем не уточнено та не доведено жодним доказом, що сплачена нібито відповідачем сума 1 040 грн, є саме сумою сплати основного боргу та/або сум санкцій. Відповідач акцентує увагу, що з огляду на її розмір, дана сума не може бути ані основним боргом (4 000 грн), ані сумою санкцій (які в даному випадку взагалі не були застосовані щодо боржника).

Щодо нарахування процентів відповідач зазначає, що умовами договору було передбачено, що пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом. Отже, проценти повинні бути нараховані протягом чотирнадцяти днів, після чого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється та виникає тільки після сплати позичальником процентів за весь попередній строк користування кредитом. Однак, із наданої позивачем карточки субконто за договором встановлено, що кредитором нараховувались відсотки за договором за період з 30 січня 2021 року по 25 квітня 2025 року, тобто поза строком дії договору, що не відповідає вимогам закону. При цьому доказів, які б свідчили про сплату позичальником саме процентів за весь попередній строк користування кредитом, що є підставою для його продовження, позивач не надав.

Таким чином відповідач приходить до висновку про недоведеність порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні відповідач на запитання суду пояснив, що звертався до ТОВ «Споживчий Центр» щодо отримання роз`яснень про отримання фінансових послуг, проте кредитного договору не підписував. Зазначив, що заходив на сайт первісного кредитора, де вводив якісь дані та щось натискав, що саме не пам`ятає, проте точно пам`ятає, що не підписував договір одноразовим ідентифікатором. ОСОБА_1 в судовому засідання також визнав факт отримання 31 січня 2021 року коштів у розмірі 4 000 грн, проте наполягав, що це не кредитні кошти, у подальшому вказував, що не знає їхнє походження.

Відповідач також підтвердив обставини перерахування кредитору 11 лютого 2021 року 1 040 грн, проте вказував, що такі кошти сплатив під тиском телефонних дзвінків. Зазначав, що за фактом неправомірних телефонних дзвінків до правоохоронних органів не звертався.

Рух справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 квітня 2025 року справу № 539/1666/25 передано судді Пилипчуку М. М.

Суд на виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

У відповіді, яка надійшла до суду з Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 21 травня 2025 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив.

19 травня 2025 року від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та їх вивченням.

Учасники процесу у судове засідання 21 травня 2025 року не з`явилися, судом задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 11 червня 2025 року.

11 червня 2025 року судове засідання відкладено на 25 червня 2025 року, визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою.

До суду надійшла заява від представника ТОВ «Новий Колектор» Волконітіної К. Ю., в якій вона просила провести судові засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2025 року задовольнено заяву представника ТОВ «Новий Колектор» Волконітіної К. Ю. про проведення судового засідання в режимі відеоконференцій поза межами приміщення суду.

У судовому засідання 25 червня 2025 року задоволено клопотання представника позивача відкладення розгляду справи для ознайомлення із запереченнями відповідача щодо заявленого у справі позову, відкладено судове засідання на 30 червня 2025 року.

30 червня 2025 року до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення судового засідання, оскільки він як представник медичного закладу має бути задійним у підготовці та проведенні ряду оперативних втручань. Розгляд справи відкладено на 31 липня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 06 серпня 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що 30 січня 2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 30.01.2021-100000303 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Відповідно до умов кредитного договору (оферти) від 30 січня 2021 року № 30.01.2021-100000303 та заявки, відповідачу надано кредит у розмірі 4 000 грн, первинний строк користування кредитом 14 календарних днів з дати надання, графік платежів: сума кредиту у розмірі 4 000 грн та проценти у розмірі 1 120 грн сплачуються до 12 лютого 2021 року.

Згідно пункту 1.1 договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 2.3 договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит (пункт 2.4 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: повернення кредиту до дати, вказаній у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом до дати, вказаній у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти, або до останнього дня пролонгованого строку; неустойка, яка може бути нарахована кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Згідно з пунктом 5.3 договору кредитор вправі відступати або іншим чином передавати будь-які та/або усі свої права та обов`язки за цим договором третім особам без згоди позичальника. Позичальник надає згоду кредитору на передачу всіх прав і обов`язків кредитора іншим особам, в тому числі і тих, які можуть виникнути у майбутньому та/або після виконання зобов`язань сторонами.

Позичальник цим надає кредитору згоду на відступлення прав вимоги боргу позичальника за договором будь-якій третій особі або особам без отримання на це додаткової згоди позичальника (пункт 5.4 договору).

У випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (пункт 5.5 договору).

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало, перерахувало відповідачу кошти у розмірі 4 000 грн, що підтверджується квитанцією від 30 січня 2021 року.

Проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за вказаним договором.

03 травня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» уклали договір факторингу № 030524-12, згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, в точу числі і до відповідача за кредитним договором від 30 січня 2021 року № 30.01.2021-100000303.

Відповідно до акта приймання-передачі переліку № 1 від 03 травня 2024 року до договору факторингу від 03 травня 2024 року № 030524-12, ТОВ «Новий Колектор» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 10 960 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором від 30 січня 2021 року № 30.01.2021-100000303 станом на 21 березня 2025 року становить 10 960 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 000 грн, заборгованість за відсотками 6 960 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Зібраними у справі доказами підтверджено, що договір кредиту, за яким позивач заявив вимоги у цій справі, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Враховуючи, крім іншого, факт підписання відповідачем заявки, паспорту споживного кредиту, пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), суд дійшов висновку, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 30 січня 2021 року укладено кредитний договір. Вказані обставини свідчать про дотримання форми зазначеного правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі дії, вчинені від імені відповідача, вчинені не нею, матеріали справи не містять.

Верховний Суд у постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 погодився з тим, що «без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору».

Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір укладений з дотриманням вимог закону.

Водночас суд критично сприймає доводи відповідача щодо непідписання кредитного договору, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що останній отримав кредитні кошти у розмірі 4 000 грн, що підтверджується квитанцією від 30 січня 2021 року. Крім того, відповідач в судовому засіданні підтвердив отримання 30 січня 2021 року на картковий рахунок 4 000 грн та сплату на рахунок первісного кредитора 11 лютого 2021 року 1 040 грн.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основу доктрини покладено принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Водночас доводи відповідача про звернення до первісного кредитора з метою отримання фінансових послуг, отримання ним (ОСОБА_1 ) 30 січня 2021 року (у день укладення кредитного договору) на картковий рахунок 4 000 грн, сплату позичальником 11 лютого 2021 року 1 040 грн на рахунок кредитора, не узгоджуються із доктриною заборони суперечливої поведінки та доводами ОСОБА_1 про те, що між ним та кредитором відсутні будь-які кредитні правовідносини.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу 30 січня 2021 року фактично надано кредит у розмірі 4 000 грн, що підтверджується, зокрема, квитанцією від 30 січня 2021 року № , а також особисто відповідачем у судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина перша статті 1077 ЦК України).

Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу на стороні кредитора у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 466/3732/20).

На підтвердження обставин переходу права вимоги за спірним кредитним договором позивач подав до суду договір факторингу від 03 травня 2024 року № 030524-12 (підписаний директором ТОВ «Споживчий Центр» і директоромТОВ «Новий Колектор», скріплений печатками вказаних товариств), додаток № 2 до договору факторингу від 03 травня 2024 року № 030524-12 перелік № 1 (підписаний директором ТОВ «Споживчий Центр» і директоромТОВ «Новий Колектор», скріплений печатками вказаних товариств), акт приймання-передачі переліку № 1 до договору факторингу від 03 травня 2024 року № 030524-12 (підписаний директором ТОВ «Споживчий Центр» і директоромТОВ «Новий Колектор», скріплений печатками вказаних товариств), повідомлення на адресу відповідача про відступлення права вимоги від 03 травня 2024 року № 1421 (разом зі списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 10 травня 2024 року).

Оцінивши вказані докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позивач довів, що він в установлений законом спосіб на підставі належним чином укладеного договору факторингу набув право вимоги до відповідача.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).

Кредитний договір, який підписаний відповідачем, містять інформацію щодо кредитування, зокрема, тип кредиту, суму (ліміт) кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки.

Так, умовами договору передбачено розмір кредиту 4 000 грн та розмір відсотків за кредитом 1 120 грн. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 2 % в день застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Загальний строк кредитування за цим договором складає 14 днів.

Умовами договору передбачено підстави пролонгації укладеного між сторонами договору, зокрема шляхом сплати позичальником процентів за весь попередній строк користування кредитом. Водночас відповідачем лише частково сплачено проценти у розмірі 1 040 грн, тому відсутні правові підстави вважати про пролонгацію вказаного договору.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Суд враховує, що у спірних правовідносинах слід брати до уваги сукупну вартість плати за користування кредитом, яка визначена у заявці на отримання кредиту, у паспорті споживчого кредиту, а також підтвердженні укладення кредитного договору.

Так, в матеріалах справи відсутні докази пролонгації строку дії договору від 30 січня 2021 року № 30.01.2021-100000303. Позивачем також вказано, що ОСОБА_1 11 лютого 2021 року частково сплатив заборгованість у розмірі 1 040 грн. З огляду на викладене, заборгованість відповідача за процентами перед позивачем складає 80 грн (4 000 грн ? 2 % ? 14 дні = 1 120 грн 1 040 грн).

Безпідставними є доводи щодо пропуску позовної давності з огляду на таке.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, який був неодноразово продовжений, та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено на всій території України карантин з 30 червня 2023 року.

За змістом пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України.

Отже, враховуючи пункти 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, часу введення в Україні карантину та запровадження правового режиму воєнного стану, відсутні правові підстави вважати про пропуск позивачем позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, а також принцип диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 080 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 000 грн, заборгованість за відсотками 80 грн.

Висновки за результатами розгляду позовних вимог

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 901,86 грн (2 422,40 грн ? 37,23 %).

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2021 року № 30.01.2021-100000303 у розмірі 4 080 (чотири тисячі вісімдесят) гривень.

У задоволенні решти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» судовий збір у розмірі 901 (дев`ятсот одна) гривня 86 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, 13, офіс № 601; ЄДРПОУ 43170298).

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя М. М. Пилипчук