Провадження № 2/369/2758/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участі

представника позивача Овчіннікова А.А. ,

представника відповідача Єрмака О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/11292/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Овчінніков А.А. з позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовної заяви сторона позивача за первинним позовом зазначила, що з 06.06.2015 року по 25.05.2018 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який був зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблений актовий запис № 957.

У шлюбі у Позивача та Відповідача народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з одруженням з ОСОБА_4 , та народженням дитини, ОСОБА_5 , Позивач разом з донькою були зареєстровані в житловому будинку, що належить на праві приватної власності матері ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час шлюб між Позивачем та Відповідачем у встановленому законом порядку розірвано заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2018 року (провадження №2/369/1798/18)

Після розірвання шлюбу, Позивач з Відповідачем не спілкуються та сімейні стосунки не підтримують, донька залишилась проживати разом з Позивачем. Батько ОСОБА_4 з дитиною не спілкується, взагалі не цікавиться її життям та розвитком, востаннє бачив доньку, коли їй було 2 місяці.

12.07.2019 року заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області Позивача та доньку, ОСОБА_5 , по ініціативі Відповідача було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Через певний час, Позивач дізналась що її, ОСОБА_3 , та її доньку, ОСОБА_5 , було знято з реєстрації без їхнього відома за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто дитину було позбавлено права користування жилим приміщенням та знято з реєстрації місця проживання, без повідомлення Позивача, коли дитина досягла одного року. Цей факт вказує на те, що Відповідач не зацікавлений в забезпеченні інтересів дитини, та не зацікавлений у елементарному спілкуванні з донькою.

Наразі Позивач проживає разом з донькою в м. Києві за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_7 має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом №12613 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданим Відділом «Центром надання адміністративних послуг» Бобровицької міської ради Чернігівської області, копія додається.

Станом на сьогодні, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться справа № 369/8238/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 треті особи: Відділ "Центр надання адміністративних послуг" Бобровицької міської ради Чернігівської області, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації в місті Києві про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.

Так, Відповідач не цікавиться ОСОБА_5 , має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів виданою Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.05.2023 року за в/л №369/8662/17 від 14.09.2017 виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки, у розмірі 4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2017 р. до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, Позивач на відміну від Відповідача, здатна забезпечити донці належні матеріально-побутові умови проживання, забезпечивши її всім необхідним для навчання, оскільки має постійний сталий заробіток, характеристика з місця роботи додається. Від народження і дотепер дитину забезпечує лише Позивач, Відповідач участі у цьому не бере, більше того навіть засобами телефонного зв`язку не спілкується з донькою.

Відповідно до протоколів опитування особи за його згодою, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтверджують, що Відповідач жодним чином не цікавиться долею їх з Позивачем доньки, а сама ОСОБА_5 не згадує нічого про свого біологічного батька під час спілкування з даними особами. Також варто зазначити, що пояснення, які вказані в даних актах вищевказані особи готові підтвердити у судовому засіданні. Крім того, свідки підтверджують, що Відповідач після розірвання шлюбу з Позивачем, припинив будь-яке спілкування з донькою. Відповідно до характеристики ОСОБА_5 , яка видана директором спеціалізованої школи №291, Позивач приділяє велику увагу навчанню і вихованню доньки, дбає про всебічний розвиток, бере активну участь у житті класу.

Як вбачається з характеристики від 27.02.2023 року №16, виданої Дошкільним навчальним закладом "Ясла-Садок" №148 Дарницького району м. Києва та характеристики віл 21.05.2024 року №42, виданої Бобровицьким закладом дошкільної освіти ясла-садок "Веселка". ОСОБА_4 жодного разу не відвідував заклад освіти, не цікавився життям доньки і не брав участі у вихованні доньки.

Також, з листа КНП "Бобровицької опорної лікарні" від 05.06.2024 року №251 вбачається, що ОСОБА_4 здоров`ям своєї малолітньої доньки ОСОБА_13 не цікавиться, до лікувального закладу ні очно ні за телефоном не звертався. А листом КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва" підтверджено, що здоров`ям спільної доньки Позивача та Відповідача займається лише ОСОБА_3 .

На думку Позивача Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується вищевказаними доказами. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, й навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичного догляду, лікування дитини, що може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Таким чином, на думку позивача, є всі необхідні підстави для позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме позбавлення батьківських прав не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню.

На підставі зазначеного позивач за первісним позовом ОСОБА_3 просила суд:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у розмірі 1 211, 20 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.07.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

21.08.2024 року до суду від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвоката Єрмака О.В. надійшов відзив у якому сторона відповідача зазначала наступне.

У позові Позивач зазначає, що саме Відповідач став ініціатором того, щоб її та дитину, відповідно до Рішення Києво-Святошинського районного суду від 2.07.2019 року у справі №369/11169/18, визнали такими що втратили право користування житловим приміщенням.

Дане твердження, на думку сторони відповідача за первісним позовом, Позивач нічим не доводить і воно є таким що не відповідає дійсності виходячи з наступного. ОСОБА_4 не міг бути позивачем по даній справі, так як не був власником даного будинку.

Так відповідно до Рішення Києво-Святошинського районного суду від 2.07.2019 року у справі №369/11169/18 судом було встановлено, що «…відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.09.2008 року Серія НОМЕР_3 ОСОБА_6 є власником житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Її син - ОСОБА_4 отримав право користуватись даним будинком як член сім`ї власника. У зв`язку з одруженням її сина та народженням у подружжя дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 були також зареєстровані у даному жилому будинку 17.09.2015 року та 13.12.2016 року відповідно».

Позивач в позові посилається на те що Відповідач не виконує обов`язки по утриманню дитини на не сплачує аліменти. На підтвердження наявності заборгованості було надано суду Розрахунок заборгованості від 02.05.2023 року де зазначено, що станом на 01.12.2023 року у Відповідача заборгованість 27 781 (двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят одна) грн.. Але відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07.06.2023 року, яка була отримана нами у Відповідача станом на 01.12.2023 року переплата в сумі 8 508 (вісім тисяч п`ятсот вісім) грн. (копія Розрахунку в додатках). Також хочу звернути увагу на те, що у Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07.06.2023 року не враховано аліментні платежі за 2023 рік: від 11.01.2024 на 3788.00 грн. квитанція (в додатках); від 06.02.2024 на 3788.00 грн. квитанція (в додатках); від 29.03.2024 на 3788.00 грн. квитанція (в додатках); від 24.05.2024 на 3788.00 грн. квитанція (в додатках); від 28.06.2024 на 3788.00 грн. квитанція (в додатках); від 22.07.2024 на 3788.00 грн. квитанція (в додатках); від 13.08.2024 на 3788.00 грн. квитанція (в додатках); на загальну суму 26516грн.00коп.

У зв`язку з цим до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано заяву про перерахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів у ВП № НОМЕР_7 з урахуванням сплачених на користь Стягувача аліментів (зареєстрована у Відділі 16.08.2024 року за № 13631).

Виконавче провадження № НОМЕР_8 про стягнення з Відповідача аліментів на утримання матері дитини-тобто Позивача закрито у зв`язку з його фактичним виконанням.

Відповідач за первісним позовом вважає, що на підставі наданих доказів не можливо встановити факт саме свідомого ухилення Відповідача від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню дитини. Так в довідках та характеристиках зазначено, що у гуртках та в садочку не бачили батька дитини, а не те що він ухиляється від свого обов`язку

Позивач, скориставшись тим, що Відповідач виїхав за межі України, заблокувала йому всі можливості для будь якого спілкування з донькою. Відповідач вже протягом значного часу позбавлений можливості спілкуватись з дитиною, але навіть не дивлячись на це, він продовжує сплачувати на утримання доньки аліменти.

Неможливість бути разом з дитиною була викликана тим, що після розірвання шлюбу Відповідач виїхав за межі України. Потім у 2021 року, через запровадження карантину він не зміг повернутись до України, а в подальшому перепоною для повернення стала збройна агресія російської федерації по відношенню до України.

Таким чином, на думку відповідача за первісним позовом, в діях Відповідача не має свідомого умислу, а саме наявність свідомого умисли є підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, мати дитини не надала суду жодного доказу на підставу того, що вона намагалась змінити ставлення Відповідача до виконання його батьківських обов`язків, що вона зверталась до Служби у справах дітей за місцем проживання Відповідача щоб вони провели з ним профілактичну бесіду. Відповідач бажає брати участь у житті дитини.

На підставі зазначеного відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 попросив суд:

- позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Третя особа без самостійних вимог-Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його доньки- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити без руху (оскільки невірно зазначена третя особа);

- позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Третя особа без самостійних вимог-Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його доньки- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити без задоволення.

24.10.2024 року до суду від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвоката Єрмака О.В. надійшла зустрічна позовна заява у якій він зазначив наступне.

Необхідність пред`явлення зустрічного позову (окрім відзиву) в даному конкретному випадку, спрямовано на захист особистих немайнових прав Позивача як батька дитини, так власне і захисту прав дитини, та забезпечення її найкращих інтересів. Метою зустрічного позову є припинення та недопущення в подальшому протиправних дій Відповідача, спрямоване на досягнення повного відчуження дитини від батька, знищення психоемоційного зв`язку між батьком та дитиною, недопущення формування відчуття психологічної неповноцінності дитини щодо оцінки своєї ролі в сім`ї.

Зі змісту первісного позову, поведінки Відповідача вбачається вкрай негативне ставлення Відповідача до Позивача, яке відображено в т.ч. безпідставних звинуваченнях щодо «позбавлення житла матір та дитину», чого насправді не існувало в реальному житті. Відповідно, Відповідач проектує свою образу на Позивача за несправджені надії та сподівання в сімейному житті на Позивача шляхом відчуження дитини від батька, що знайшло прояв у штучному обмежені спілкування батька з дитиною шляхом блокування телефонних дзвінків батька до дитини, блокування можливості дозвону Позивача Відповідачу через телефон, месседжери та інші засоби комунікації.

Тому, на думку позивача за зустрічним позовом, припинення спілкування між батьком та дитиною має виключно штучний характер, який був в повному обсязі створений Відповідачем внаслідок особистих образ на Позивача та невиправданих сподівань щодо спільного сімейного життя.

Оскільки Позивач наразі проживає і працює за межами України, єдиним можливим способом участі батька у вихованні дитини є встановлення графіку спілкування між батьком та дитиною шляхом спілкуванні у меседжері на номер Відповідача та надання можливості батьку проводити з дитиною один місяць літніх та один тиждень зимових канікул за місцем проживання батька без присутності матері, з покладенням на батька зобов`язання повернути дитину на місце постійного проживання за власний рахунок.

На підставі зазначеного позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 просив суд:

- об`єднати зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 ОСОБА_3 до Третя особа без самостійних вимог-Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації з первісним позовом в одне провадження в справі № 369/11292/24;

- визначити ОСОБА_4 наступний спосіб спілкування та виховання відносно його доньки- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в наступний спосіб:

- кожний вівторок та четвер місця, з 19.00 до 20.00 години за київським часом на номер матері в меседжері Viber НОМЕР_4 ;

- останній календарний тиждень липня, перший календарний місяць серпня за місцем проживання батька без присутності матері, з покладенням на ОСОБА_4 за власний рахунок повернути дитину на місце постійного проживання.

08.11.2024 року до суду від представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката Овчіннікова А.А. подано відзив, у якому зазначено наступне.

У своїй зустрічній позовній заяві, Позивач зазначає, що "після розірвання шлюбу Відповідач виїхав за межі України. Потім у 2021 року, через запровадження карантину він не зміг повернутись до України, а в подальшому перепоною для повернення стала збройна агресія російської федерації по відношенню до України".

Однак, варто зазначити, що карантин в Україні було запроваджено 11.03.2020 року. З червня 2020 року було відкрито кордони, відновлено авіасполучення, тобто з червня 2020 року, жодних перепон щодо повернення в Україну ОСОБА_4 не має.

Як вже було вказано представником ОСОБА_4 , через військові дій, останній позбавлений можливості повернутися в Україну. Однак, звертаємо увагу суду, що станом на сьогодні, ОСОБА_4 не позбавлений можливості повернутися в України, та створити безпечні умови для своєї доньки, оскільки кордони України станом на сьогодні відкриті, у зв`язку з чим ОСОБА_4 може вільно повернутися в України. Більше того, після широкомасштабного вторгнення російської федерації, ОСОБА_4 не вчинив жодних дій щодо отримання інформації про місце перебування своєї доньки, знаючи що ОСОБА_3 проживала за адресою свого місця реєстрації: Чернігівська область, м. Бобровиця, де були присутні російські окупаційні війська.

З 24.02.2022 року, міста та села України піддаються щоденним ракетним атакам з боку ворога, гинуть безневинні жертви цієї жахливої війни. Однак ОСОБА_4 не здійснено жодного кроку, задля безпеки своєї доньки, тобто останній не виконує свої зобов`язання як батька перед своєю донькою.

Зазначила, що у даному випадку, аліменти примусово стягуються з ОСОБА_4 за рішенням суду. Тобто, Позивач за зустрічною позовною заявою добровільно не сплачує грошові кошти на утримання своєї доньки.

ОСОБА_4 сплачується аліменти в середньому розмірі - 1000,00грн. щомісячно. Станом на сьогодні, середній курс долара США в Україні складає 41,60грн., тобто Позивачем за зустрічною позовною заявою сплачується в середньому 24 долари США на утримання своєї доньки. З урахуванням вищевказаних обставин, виникає питання чи достатньо 24 доларів США для забезпечення достатнього рівня життя ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 завжди сплачував аліменти з затримками, а з 22.04.2022 року, до моменту пред`явлення позову про місце проживання дитини зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 взагалі не сплачував аліменти.

Таким чином у матеріалах зустрічної позовної заяви відсутні докази здійснення дій щодо перешкоджання у спілкуванні ОСОБА_4 з ОСОБА_5 . Окремо звертаємо увагу, що дана зустрічна позовна заява подана до суду лише після того, як ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Тобто, з 2016 року ОСОБА_4 не здійснено жодних дій щодо спілкування зі своєю донькою.

Щодо тверджень ОСОБА_4 що "Відносини між сторонами стали погіршуватись після того як Відповідач безпідставно стала вважати, що саме Позивач був ініціатором того, щоб Відповідача та їх спільну дитину, відповідно до Рішення Києво-Святошинського районного суду від 2.07.2019 року у справі N 369/11169/18, визнали такими що втратили право користування житловим приміщенням".

З даного приводу варто зазначити, що 12.07.2019 року заочним рішенням Києво Святошинського районного суду Київської області Позивача та доньку, ОСОБА_5 , саме по ініціативі Відповідача було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Через певний час, Позивач дізналась що її, ОСОБА_3 , та її доньку, ОСОБА_5 , було знято з реєстрації без їхнього відома за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане житлове приміщення на праві приватної власності належить матері ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , отже Позивач за зустрічною позовною заявою має безпосереднє відношення до вказаного будинку.

На підставі зазначеного відповідачка за зустрічним позовом зазначила, що, з урахуванням вищевказаних обставин, вважає, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а тому просить суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві про позбавлення батьківських прав задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.04.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні 18.06.2025 року представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним ОСОБА_3 - адвокат Овчінніков А.А. підтримав первісну позовну заяву у повному обсязі та просив суд її задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 18.06.2025 року представник позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним ОСОБА_4 - адвокат Єрмак О.В. підтримав зустрічну позовну заяву у повному обсязі та просив суд її задовольнити, у задоволенні первісного позову просив відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав 21.02.2025 року заяву про розгляд справи без його участі та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши думку учасників справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 06.12.2016 року Бобровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 06.12.2016 року Бобровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області складено відповідний актовий запис № 206. Батьками особи зазначено: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.2017 року у цивільній справі № 369/8662/17 ухвалено стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН: НОМЕР_2 ), аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2017 року до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН: НОМЕР_2 ), на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2017 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.05.2018 року у цивільній справі № 369/2338/18 ухвалено шлюб між ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Солом`янським РУ ГУ МВС України в місті Києві 21 лютого 2002 році, який проживає за адресою: АДРЕСА_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрований 06 червня 2015 року, Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблений актовий запис № 957, розірвати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2019 року у цивільній справі № 369/11169/18 позов ОСОБА_6 задоволено та ухвалено визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими що втратили право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначено в рішенні, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.09.2008 року Серія НОМЕР_3 ОСОБА_6 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Її син ОСОБА_4 отримав право на користування даним будинком, як член сім`ї власника, 14.10.2009 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як члени сім`ї власника будинку, отримали право на користування та були також зареєстровані у даному жилому будинку 17.09.2015 року та 13.12.2016 року відповідно, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 315 від 10 серпня 2018 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на дитину за в/л № 369/8662/17 від 14.09.2027 року, складеного Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області 02.05.2023 року, заборгованість ОСОБА_4 по аліментам станом на 30.04.2023 року складає 88 389,66 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на дитину за в/л № 369/8662/17 від 14.09.2027 року, складеного Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області 07.06.2023 року, заборгованість ОСОБА_4 по аліментам станом на 31.05.2023 року, після перерахунку, складала 26 057,19 грн.

Згідно Постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.08.2024 року винесену Головним державним виконавцем міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустамом Рахмановичем, закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/8662/17 від 14.09.2017 року про стягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2017 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 17.02.2025 року № 101-1577 складеного Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, проживають за адресою: АДРЕСА_5 . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для неї створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку.

08.01.2025 на адресу служби від ОСОБА_4 надійшла заява в якій останній пояснив, що він наразі, проживає та працює за межами України, тому єдиним можливим для нього способом участі у вихованні його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він бачить встановлення графіка спілкування через мессенджер, встановлений на телефон матері або на придбаний ним для доньки телефон. ОСОБА_4 у своїй заяві просив, при винесенні рішення взяти до уваги те, що він не має заборгованості по аліментах та має бажання у майбутньому спілкуватися з донькою, попри перешкоди з боку ОСОБА_3 .

Питання щодо надання до суду висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначення участі останнього у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації (далі комісія) 26.11.2024. 09.01.2025 та 23.01.2025.

Під час засідань комісії були присутня мати дитини ОСОБА_3 , та її представник. ОСОБА_3 зазначила, що батько почав активно намагатися спілкуватися із дитиною (сплачувати заборгованість по аліментах) лише тоді, коли дізнався про те, що вона подала позов до суду про позбавлення його батьківських прав. Зі слів, ОСОБА_3 , їх донька, взагалі не знає нічого про батька.

На підставі прохання ОСОБА_3 , малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на засіданнях комісії присутня не була. Однак, з дозволу матері дитину було опитано психологом Центру сім`ї Дарницького району міста Києва, під час бесіди із психологом дитина розповіла про те, що вона проживає разом із матір`ю та батьком (чоловіком матері), про свого біологічного батька дитина не згадувала.

Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії (протокол уваги рекомендації від 23.01.2025 № 2), а також з урахуванням думки дитини, можна зробити висновок, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я, а тому і визначати участь останнього у вихованні підстав не має.

Керуючись статтею 56 Цивільного кодексу України, статтями 19, 164 Сімейного кодексу України та на виконання ухвали суду, а також з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва повідомив суд у висновку, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за недоцільне визначати участь ОСОБА_4 у вихованні його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту народження дитини постійно проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Як вказує позивач та встановлено судом, відповідач не проживає із дитиною однією сім`єю, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про доньку, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання.

Крім того, відповідач за первісним позовом не надав доказів відсутності заборгованості по сплаті аліментів, які підлягають сплаті на її утримання. А надана ним Постанова про закінчення виконавчого провадження стосується закриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення на користь матері дитини аліментів на її утримання до досягнення донькою трьохрічного віку.

У відповідності до вимог ч. 1, 4, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 2 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Разом з тим, доказів участі відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 у вихованні доньки, піклування про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення у повній мірі, харчування, медичний догляд і лікування суду не надано, що дає суду підстави визнати відсутність таких дій зі сторони відповідача доведеними.

Крім того, жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні дитини з боку позивача ОСОБА_3 , матеріали справи не містять. Натомість батько дитини самостійно повідомляє та не заперечує факт того, що він не проживає в Україні, після розірвання у травні 2018 року шлюбу з позивачем виїхав за кордон та не бачить необхідності у поверненні до України враховуючи ситуацію в країні та збройну агресію рф по відношенню до України.

Суд зазначає, що існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією України.

Позбавлення батьківських прав відповідача за первісним позовом в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між ним та його донькою, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дитиною.

Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також те, що відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки з травня 2018 року, суд приходить до висновку про застосування до відповідача за первісним позовом крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

Суд відмовляє у повному обсязі у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частиною 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

При розгляді справ подібної категорії, Верховний Суд неодноразово вказував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 побачень з донькою після 2018 року не здійснював, доказів того, що позивач створює якісь перешкоди в такому спілкуванню з донькою та перешкоди у спілкуванні батька з дитиною через номер матері в меседжері Viber суду не надано.

Крім того позивач за зустрічним позовом просить суд визначити ОСОБА_4 наступний спосіб спілкування та виховання відносно його доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в наступний спосіб: останній календарний тиждень липня, перший календарний місяць серпня за місцем проживання батька без присутності матері, з покладенням на ОСОБА_4 за власний рахунок повернути дитину на місце постійного проживання, однак водночас повідомляє суд, що відповідач перебуває за кордоном та не збирається найближчим часом через ситуацію в країні повертатися до України. Тобто, наразі місцем проживання батька дитини є інша країна, всупереч перебування дитини в Україні.

Враховуючи найкращі інтереси дитини суд вважає недоречним, ураховуючи значну відстань між батьком і дитиною, та моральний, емоційний стан дитини її здоров`я та її вік при відповідних переїздах та у подорожах, суд вважає недоречним наступний спосіб спілкування та виховання батьком відносно доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в наступний спосіб: останній календарний тиждень липня, перший календарний місяць серпня за місцем проживання батька без присутності матері, з покладенням на ОСОБА_4 за власний рахунок повернути дитину на місце постійного проживання, та відмовляє у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі зазначеного, судові витрати за зустрічним позовом суд покладає на позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вважає за доцільне стягнути з відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_3 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову у розмірі 1 211, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165 СК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві про позбавлення батьківських прав, - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову у розмірі 1 211, 20 грн.

Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 05.08.2025 року.

Суддя А.В. Янченко