Справа № 296/9198/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Годлюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024р. ТОВ «Санфорд Капітал» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 37055,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.12.2017р. між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № С-602-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти, за умовами якого відповідачу було надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку у розмірі 200000,00 грн. з лімітом кредитної лінії, доступним клієнту на момент укладання угоди 10000,00 грн., процентна ставка за користування 48,00% річних.

Позивач вказує, що банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок та надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами в сумі 10000,00 грн. Однак, свої зобов`язання за угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідач виконав лише частково, сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 37055,25 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом 11559,49 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 18015,52 грн.; 5584,18 грн. інфляційні втрати; 1896,06 грн. 3% річних.

У подальшому, 16.11.2023р. між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» було укладений договір факторингу №16/11-23, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С-602-0.

ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» 29.12.2023р. уклало з ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С-602-0.

Враховуючи вищезазначене, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № С-602-0 в розмірі 37055,25 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом 11559,49 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 18015,52 грн.; 5584,18 грн. інфляційні втрати; 1896,06 грн. 3% річних.

Від представника позивача 15.01.2025р. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом отримання повістки, що підтверджується рекомендовани повідомлення з відміткою про вручення у вигляді підпису відповідача.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.12.2017р. між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № С-602-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якого відповідачу було надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку у розмірі 200000,00 грн. з лімітом кредитної лінії, доступним клієнту на момент укладання угоди 10000,00 грн., процентна ставка за користування 48,00% річних (а.с. 80-81).

Строк кредитування, згідно паспорту споживчого кредиту становить 12 місяців (а.с. 88, 89).

Банк свої зобов`язання перед клієнтом за угодою виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 10000,00 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного угодою.

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 за весь строк з моменту укладення угоди на рахунок банку сплатив основного боргу та процентів на суму 23707,17 грн. (а.с. 103-110).

Згідно довідки розрахунку у позичальника сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 29575,01 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 11559,49 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 18015,52 грн. (а.с. 22).

Окрім того, позивачем до стягнення з відповідача за період з 05.01.2020р. по 23.02.2022р. нараховано: 5584,18 грн. інфляційних втрат, а також 1896,06 грн. 3% річних (а.с. 100-102).

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2023р. між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» був укладений договір факторингу №16/11-23, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 , за кредитним договором № С-602-0 від 04.12.2017р. (а.с. 62-77).

29.12.2023 року між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №29/12-23, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С-602-0 від 04.12.2017р. (а.с. 49-61).

За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України, визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від ПАТ «Ідея Банк» грошових коштів не повернув.

Суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 29575,01 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 11559,49 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 18015,52 грн.

Судом встановлено, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних збитків за час прострочення виконання грошового зобов`язання в період з 05.01.2020р. по 23.02.2022р. становить 5584,18 грн., а також 1896,06 грн. 3% річних

Суд приймає до уваги розрахунки, надані позивачем, вважає їх обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ «Санфорд капітал» та адвокатським об`єднанням "Альянс ДЛС" було укладено Договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024р. (а.с. 31-38).

Відповідно до вартості послуг, акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги, загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 5200,00 грн.

За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що від ОСОБА_1 заяв про зменшення суми судових витрат не надходило.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5200,00 грн.

Також, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 витрати за оплату послуг поштового зв`язку відповідно до розрахункового документа.

Суд відмовляє у задоволенні вищезазначених витрат, оскільки такі не є судовими витратами в розумінні ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Разом з тим, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст.5,12,13,81, 211,258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість у розмірі 37055,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5200,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання позивачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя В. П. Маслак