ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5906/25 Справа № 185/1280/25 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Травкіної В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він тривалий час працював гірником підземним, прохідником, машиністом гірничих виїмочних машин в підрозділі відповідача. 20 грудня 2024 року його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі. Позивач вказує, під час виконання покладених обов`язків 29 серпня 2024 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. Отримана травма, пов`язана з виконанням трудових обов`язків. На підставі акту розслідування нещасного випадку від 06 вересня 2024 року що стався на підприємстві, йому встановлено первинно 80% втрати працездатності по трудовому каліцтву та друга група інвалідності з 17 грудня 2024 року. Відповідно довідки МСЕК серії 12 ААД № 092429 від 17 грудня 2024 року первинно встановлено другу групу інвалідності по трудовому каліцтву та встановлена нездатність до трудової діяльності. Відповідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 131010 від 17 грудня 2024 року встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 80 % . Позивач зазначає, він є особою з інвалідністю другої групи з обмеженням здійснювати повноцінно будь-які роботи та спричинена травма суттєво вплинула на життя. З моменту травмування, він тривалий час, знаходився на лікарняному та проходив лікування. В наслідок отриманої травми, пошкоджено здоров`я та встановлено: Діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садни та забої волосяної частини голови; перелом поперекового хребця на рівні L1. Перелом заднього відрізка 12 ребра з права. Наразі клінічний діагноз: стан після черепномозкової травми виробничої, забій головного мозку І ст., судомний синдром з частими генералізованими тоніко-клоничними нападами (11 за місяць), частими, в тому числі постіктальними, сутінкосими роздадами свідомості (21 за місяць), вираженими тривожно депресивними,вираженими експлозивнимми, галюцинаторно маячними включеннями, наростаючими когнітивними порушенням. Перелом поперекового відростку L1 поперекового хребця F 07.2. Позивач вказує, він страждає від думки про свій стан здоров`я та статус особи з інвалідністю другої групи, травмовані голова та спина. Він втратив впевненість у собі і віру в своє поновлення та одужання. Переживання з приводу того, що позивач став інвалідом та з нових обставин життя до який позивач змушений пристосовуватись, а саме: через біль-травма спричинена та внаслідок неї отримана черепно-мозкова травма, струс головного мозку, перелом поперекового відділу хребта, перелом ребра. В зв`язку з травмою голови та нестерпним болем сон не є відпочинком, він декілька разів на ніч прокидається, біль голови є постійною, що змушує вживати лікарські препарати, постійно. Головний біль та головокружіння унеможливлює займатися справами що потребують руху. Позивач знаходиться на обліку та лікуванні у психіатра. Раптовий головний біль, призводить до зміни настрою та впливає на справи. Все це примусило позивача змінити своє життя. В зв`язку з травмою голови, позивач не має можливості займатися звичними справами, користуватися комп`ютером та керувати автомобілем, заборонено працювати. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 240000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я 100 000 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля просять рішення суду від 12 березня 2025 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я до 80 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, зменшити розмірі судового збору до 1073 грн. 60 коп., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду від 12 березня 2025 року залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 4 Закону України Про охорону праці, державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював гірником підземним, прохідником, машиністом гірничих виїмочних машин в підрозділі відповідача (а.с.30-33).

20 грудня 2024 року його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі (а.с.30-33).

Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 06 вересня 2024 року вбачається, з позивачем ОСОБА_1 29 серпня 2024 року о 06.00 годин під час виконання покладених обов`язків стався нещасний випадок на виробництві. Отримана травма, пов`язана з виконанням трудових обов`язків (а.с.7-12).

Відповідно довідки МСЕК серії 12 ААД № 092429 від 17 грудня 2024 року первинно встановлено другу групу інвалідності по трудовому каліцтву та встановлена нездатність до трудової діяльності (а.с.27).

Відповідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 131010 від 17 грудня 2024 року встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 80 % (а.с.26).

Таким чином, у зв`язку з отриманням позивачем травми, він втратив професійну працездатність 80% , має інвалідність другої групи, що порушило нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. З моменту травмування, він тривалий час, знаходився на лікарняному та проходив лікування. В наслідок отриманої травми, пошкоджено здоров`я та встановлено: Діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садни та забої волосяної частини голови; перелом поперекового хребця на рівні L1. Перелом заднього відрізка 12 ребра з права. Наразі клінічний діагноз: стан після черепномозкової травми виробничої, забій головного мозку І ст., судомний синдром з частими генералізованими тоніко-клоничними нападами (11 за місяць), частими, в тому числі постіктальними, сутінкосими роздадами свідомості (21 за місяць), вираженими тривожно депресивними,вираженими експлозивнимми, галюцинаторно маячними включеннями, наростаючими когнітивними порушенням. Перелом поперекового відростку L1 поперекового хребця F 07.2. Позивач вказує, він страждає від думки про свій стан здоров`я та статус особи з інвалідністю другої групи, травмовані голова та спина. Він втратив впевненість у собі і віру в своє поновлення та одужання. Переживання з приводу того, що позивач став інвалідом та з нових обставин життя до який позивач змушений пристосовуватись, а саме: через біль-травма спричинена та внаслідок неї отримана черепно-мозкова травма, струс головного мозку, перелом поперекового відділу хребта, перелом ребра. В зв`язку з травмою голови та нестерпним болем сон не є відпочинком, він декілька разів на ніч прокидається, біль голови є постійною, що змушує вживати лікарські препарати, постійно. Головний біль та головокружіння унеможливлює займатися справами що потребують руху. Позивач знаходиться на обліку та лікуванні у психіатра. Раптовий головний біль, призводить до зміни настрою та впливає на справи. Все це примусило позивача змінити своє життя. В зв`язку з травмою голови, позивач не має можливості займатися звичними справами, користуватися комп`ютером та керувати автомобілем, заборонено працювати.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (провадження №14-288цс19).

Таким чином, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 100 000 грн., та такий розмір буде достатнім та необхідним, врахувавши, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві, який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так після цієї дати чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю (трудове каліцтво на виробництві внаслідок нещасного випадку) не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. (Постанова Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21)

Таким чином, стягнута за рішенням суду з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 моральна шкода, як компенсація перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із отриманням травми у розмірі 100 000 грн., має бути стягнута без відрахуванням податків на інших обовязкових платежів.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 80 000 грн. є необґрунтованими належними доказами у справі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 5 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 6 серпня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова