Номер провадження: 22-ц/813/313/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мандриченко Жанна Василівна,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлова Юрія Вікторовича про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права, припинення права власності, зобов`язання здійснити певні дії, стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17 січня 2022 року, просив:

- скасувати рішення державного реєстратора управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлова Юрія Вікторовича про державну реєстрацію прав та обтяжень від 29.01.2016 року індексний номер 27995486 про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 588/1000 часток квартири спільного заселення, фінського будинку АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності за номером 13052648. Припинити право власності на 588/1000 частин квартири зальною площею 155,1 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , фінський будинок АДРЕСА_3 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 шляхом знесення металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_4 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 9181 грн;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 .

Нерухоме майно за вказаною адресою перебуває у власності родини ОСОБА_2 майже 20 років. Так, 57/1000 часток фінського будинку АДРЕСА_1 загальною площею 28,1 кв.м. було придбане дідусем ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеськогоміського нотаріального округу Савченко С.В. 01.07.2005 року. Окрім дідуся співвласниками фінського будинку були ОСОБА_3 та родина ОСОБА_5 .

Після смерті дідуся мати позивача ОСОБА_6 оформила спадкові права та 22 жовтня 2019 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на фінський будинок АДРЕСА_1 загальною площею 28,1 кв.м.

Позивач вказує, що 26.08.2020 року він отримав вказане майно від матері ОСОБА_6 в дар на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса, Одеський міський нотаріальний округ.

18 листопада 2021 року позивачу стало відомо, що його залучено у якості третьої особи до участі у справі, що перебуває в провадженні Київського районного суду м. Одеси, за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі Баранової Олени Володимирівни, державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Чернавської Інни Василівни, треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності, визнання протиправним рішення державного реєстратора.

Позивачу стало відомо, що за заявою колишнього співвласника фінського будинку ОСОБА_3 державний реєстратор управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлов Юрій Вікторович вніс недостовірні відомості щодо об`єкту нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на майно.

Позивач стверджує, що вказаними діями відповідача порушено його законні права та інтереси як співвласника нерухомого майна, вказана реєстраційна дія була здійснена без його дозволу, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Також, поряд з фінським будинком АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , розташований металевий гараж.

З листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-13/щ-432/о від 06.12.2021 року убачається, що в базі даних містобудівного кадастру зареєстровані містобудівні умови та обмеження забудови № 301/01-10/876/о від 09.08.2012 року щодо реконструкції частини домоволодіння з розширенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, на сторінці Генеральний план М 1:500, що є невід`ємною частиною містобудівних умов та обмежень, в умовних позначеннях під номером 5 зазначений металевий гараж ОСОБА_3 , що підлягає демонтажу.

З містобудівних умов та обмежень убачається, що правовстановлюючі документи на металевий гараж не представлено.

Позивач стверджує, що самочинно встановлений металевий гараж на час подання позову не знесено. Затікання вологи з боку металевого гаражу ОСОБА_1 стало причиною пошкоджень стін та стелі приміщення туалету у житловому будинку позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним йому нерухомим майном шляхом знесення металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 9181 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1984, 80 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вважає висновок суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з підстав наведених в оскаржуваному рішенні помилковим, незаконним та необґрунтованим, тому просить скасувати рішення суду в частині задоволення вказаних вище позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні таких позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково розглянув та задовольнив змінені позовні вимоги ОСОБА_2 , оскільки такі жодним чином не пов`язані, ані з предметом, ані з підставами позову в первісній редакції. Заява позивача про збільшення позовних вимог змінює, як предмет, так і підстави позову, що не є допустимим відповідно до норм процесуального права, адже фактично виникли нові матеріально-правові вимоги, які обґрунтовуються іншими обставинами, що за своєю суттю є новим (окремим) позовом.

Скаржниця також вважає, що вона не є належним відповідачем щодо вимог про усунення перешкод у користуванні належним позивачу нерухомим майном, оскільки не є і ніколи не була власницею вказаного вище гаражу, який, крім того, не є об`єктом нерухомості та не може визнаватись самочинним будівництвом, а отже суд помилково застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 376 ЦК України. Також металевий гараж не є об`єктом сфери застосування норм пункту 1 Розділу 1 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», та дія даних норм в часі є такою що не може застосовуватись до металевого гаражу.

Окремо скаржниця звертає увагу, що судом помилково зазначено другого відповідача у цій справі Державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлова Юрія Вікторовича, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачки, позивач ОСОБА_2 вважає доводи скаржниці необґрунтованими, тому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, при цьому вказує, що оскільки після смерті ОСОБА_3 за заявою його доньки ОСОБА_1 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа за №214/2020, номер у Спадковому реєстрі 65589395, ОСОБА_1 є правонаступником ОСОБА_3 та належним відповідачем у справі. Стосовно титульної назви його заяви від 17 січня 2022 року, зазначає, що це питання було вирішено судом під час підготовчих засідань, у які ні відповідачка, ні її представник не з`являлись, - при цьому вказана заява по суті є заявою про зміну предмету позову.

У лютому 2023 року через систему Електроний суд скаржниця, від мені якої діє адвокат Мандриченко Ж.В., направила до суду відповідь на відзив позивача, у якій, підтримуючи позицію та аргументи, викладені в апеляційній скарзі, просила таку задовольнити.

У судовому засіданні 19 квітня 2025 року представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Мандриченко Ж.В. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги. Представник позивача заперечувала проти доводів скаржниці, просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, згодом до судового засідання не з`явилася.

У судовому засіданні представник скаржниці адвокат Мандриченко Ж.В., просила суд задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, із заявою (клопотанням) про відкладення розгляду справи не звертались, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2022 року лише в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним йому нерухомим майном шляхом знесення металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_4 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 9181 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що родиною ОСОБА_10 своєчасно не виконано припис Управління архітектури і містобудування Одеської міської ради щодо демонтажу металевого гаражу, внаслідок чого ОСОБА_2 заподіяно матеріальну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 26 серпня 2020 року позивач ОСОБА_2 є власником окремого фінського будинку під АДРЕСА_1 .

06.12.2012 року ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 підписали заяву, якою узгодили між собою розрахунок часток, а саме погодились з тим, що: 1. ОСОБА_3 належить 588/1000 частин фінського будинку АДРЕСА_3 , що складає загальну площу 91,2 кв.м, житлову площу - 50,3 кв.м., 2. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 належать 412/1000 частин фінського будинку АДРЕСА_3 , що складає загальну площу 63,9 кв.м, житлову площу - 36,8 кв.м.

13.01.2016 року державний реєстратор Одеського міського управління юстиції Антінескул Юлія Василівна здійснила державну реєстрацію спільного часткового права власності ОСОБА_3 на 588/1000 частин приміщення квартири спільного заселення, фінського будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. За заявою його доньки ОСОБА_1 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа за № 214/2020, номер у Спадковому реєстрі 65589395.

Поряд з фінським будинком АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , розташований металевий гараж.

Так, з листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-13/щ-432/о від 06.12.2021 року убачається, що в базі даних містобудівного кадастру зареєстровані містобудівні умови та обмеження забудови № 301/01-10/876/о від 09.08.2012 року щодо реконструкції частини домоволодіння з розширенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, на сторінці Генеральний план М 1:500, що є невід`ємною частиною містобудівних умов та обмежень, в умовних позначеннях під номером 5 зазначений металевий гараж ОСОБА_3 , що підлягає демонтажу.

З тексту містобудівних умов та обмежень убачається, що правовстановлюючі документи на металевий гараж не представлені.

За змістом ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а в ч. 2 ст. 16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За нормами ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будівництвом вважається в тому числі реконструкція об`єкта будівництва.

Відповідно до ч. ч. 1-2 статті 26 цього Закону забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджуються замовником.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затверджених Кабінетом Міністрів України.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється, а також ч. 8 ст. 39 Закону забороняється експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст.ст. 32, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті містобудування надається після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Частиною 7 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», визначено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно- будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 725/5630/15-ц (провадження N 14-341цс18), а також у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі N 442/4338/17 (провадження N 61-1460св21).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належним йому фінським будинком під АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту гаражу за цією ж адресою.

В обґрунтування наявності порушеного цивільного права (інтересу) позивач ОСОБА_2 вказує, що проведені спадкодавцем відповідачки будівельні роботи з самочинного встановлення гаражу призвели до пошкоджень в приміщенні фінського будинку під АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до висновку експерта № 022/2021, складеного 14.01.2022 року «по першому питанню: - враховуючи дані, зазначені в наданій замовником документації, результати проведеного візуально-інструментального огляду, встановлено, що металевий гараж, розташований на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва по відношенню розташованого поряд фінського домику № 3а, розташованого у АДРЕСА_2 , а саме: - по протипожежній відстані відстань від металевого гаража до фінського будинку АДРЕСА_3 , складає ~ 0,3 м., що не відповідає п. 15.2.2 Вимоги до протипожежних вілстаней, таб. 15.2 ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

По другому питанню: - виходячи з результатів проведеного огляду приміщень обстежуваного фінського будинку АДРЕСА_1 , експертом встановлено, що дійсно є пошкодження в приміщенні туалету фінського будинку, що викладені в дослідженні на стор. 12,13 даного висновку.

По третьому питанню: - враховуючи виявленні в ході огляду пошкодження в приміщенні туалету фінського будинку АДРЕСА_1 , а також відсутність будь-яких характерних пошкоджень в суміжному приміщенні кухня, які мають спільну зовнішню несучу стіну, а також проведений візуально- інструментальний огляд, встановлено, що причина виявлених пошкоджень в приміщенні туалету фінського домику № 3а, розташованого у АДРЕСА_2 , є затікання з боку розташованого поряд металевого гаража, що знаходиться в користуванні ОСОБА_3 власника фінського домику № 3.

По четвертому питанню: - вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір заподіяної матеріальної шкоди), які необхідно виконати для усунення виявлених пошкоджень в приміщенні туалету фінського будинку АДРЕСА_1 , визначена відповідно до вимог ДСТУ, з урахуванням фактично визначених в натурі об`ємів робіт, становить (з урахуванням ПДВ) 9 181,00 гривень.»

Таким чином, враховуючи те, що бічна стіна гаражу ОСОБА_1 закінчується на рівні стіни туалету, і приміщення розташованої далі кухні ОСОБА_2 пошкоджень не має, експертом встановлено, що пошкодження приміщення туалету у житловому будинку ОСОБА_2 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із затіканням з боку металевого гаражу.

За таких встановлених судом обставин ОСОБА_3 , правонаступником якого є відповідачка ОСОБА_1 , самочинно збудовано металевий гараж, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва по відношенню розташованого поряд фінського домику АДРЕСА_1 , та призводить до пошкодження його приміщень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявність причинно-наслідковому зв`язку між шкодою завданою майну позивача та невідповідністю вказаного металевого гаражу вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва по відношенню розташованого поряд фінського домику № 3а, розташованого у АДРЕСА_2 , не виконання ОСОБА_3 , правонаступником якого є відповідачка ОСОБА_1 , припису Управління архітектури і містобудування Одеської міської ради щодо демонтажу металевого гаражу є підставою для задоволення вказаних вище позовних вимог ОСОБА_2 .

Стосовно доводів скаржниці про порушення судом норм процесуального права колегія суддів зауважує, що як убачається з матеріалів справи, протокольною ухвалою від 19 січня 2022 року судом було прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог, однак це судове рішення, відповідачкою ОСОБА_3 не оскаржено у встановленому законом порядку. Також судовим рішенням від 05 квітня 2022 року за клопотанням позивача судом було визначено Державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Козлова Ю.В., як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Щодо посилань ОСОБА_1 в якості доводів апеляційної скарги на те, що вона не є належним відповідачем за вказаними вище вимогами позивача, оскільки не є і ніколи не була власницею гаражу, який вважає не є об`єктом нерухомості та не може визнаватись самочинним будівництвом, а отже судом помилково застосовано до спірних правовідносин вимоги ст. 376 ЦК України, колегія суддів зауважує, що такі ґрунтуються на суб`єктивному та хибному тлумаченні відповідачкою норм права, і не спростовують правильних висновків суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , зобов`язання ОСОБА_1 усунути позивачу перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном, шляхом знесення гаражу розташованого за вказаною вище адресою, та відшкодування завданої останньому матеріальної шкоди.

Також, дійсно, хоча ОСОБА_1 , як і її спадкодавець ОСОБА_1 , не є власником вказаного гаражу, оскільки особа, яка здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, водночас, є особою, зобов`язаною усунути створені самочинним будівництвом перешкоди у здійснені іншими особами права користування та розпорядження належним їм нерухомим майном.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про задоволення вказаних вище позовних вимог ОСОБА_2 .

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки за своєю суттю зводяться до заперечень проти позову та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідачки потрібно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мандриченко Жанна Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова