Справа № 522/5576/24
Провадження №2-з/522/447/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

07 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Бондар В.Я.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До суду 05.08.2025 надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, яка зареєстрована за ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_4 та будь-яких інших третіх осіб надавати ОСОБА_1 (або його представнику) безперешкодний доступ до квартир за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_4 та не чинити перешкод ОСОБА_1 у володіння та користування цими квартирами; заборонити ОСОБА_4 та її представникам без згоди ОСОБА_1 надавати третім особам в оренду, позичку та інші види користування квартири за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_4 .

Заява мотивована тим, що в ході розгляду справи за відповідачкою було зареєстровано право власності на квартири, набуті на підставі договору асоційованого членства в споживчих товариствах. ОСОБА_4 в своїх заявах по суті справи визнає, що такі квартири є спільним майном подружжя. ОСОБА_5 без погодження з позивачем та всупереч його волі як співвласника, самоуправно надає всі чотири квартири в оренду та одноосібно отримує орендну плату, спричиняючи позивачу збитки. Орендарі здійснюють перешкоди ОСОБА_6 в користування та володінні його власністю.

Заява передана судді 06.08.2025 та призначена до розгляду у судовому засіданні 07.08.2025.

До суду 07.08.2025 надійшли заперечення представника ОСОБА_4 ОСОБА_7 , згідно якого вказує, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 13.09.2016 в період шлюбу з ОСОБА_1 . Відсутність відомості про намір чи спробу відчужити цю квартиру. Крім того, майно набуте у шлюбі не може бути відчужене нотаріусом без згоди іншого з подружжя. Крім того, ОСОБА_1 заявлено вимогу про залишення цієї квартири за ОСОБА_4 , а не за ним. В іншій частині вимоги заяви не відповідають предмету позову, право користування та володіння майном є предметом негаторного позову, а не заяви про забезпечення позову. Крім того, Одеським апеляційним судом вже відхилено вимоги заявника про вжиття заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні 07.08.2025 ОСОБА_2 вказав, що під час розгляду заяви Одеським апеляційним судом не було документів того, що відповідачка одноосібно користується майном, просив задовольнити заяву.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, заслухавши пояснення представника заявника, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала. щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Суд вбачає, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Первісний та зустрічний позови є позовами про поділ майна подружжя.

Нерухоме майно, щодо якого ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення, є спірним.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.06.2025 розглянуто заяву про вжиття заходів забезпечення позову та частково задоволено заяву.

З урахуванням ухвали від 20.06.2025 про виправлення описки арешт накладено на 3 квартири, які зареєстровані ОСОБА_4 під час розгляду справи.

В частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 відмовлено, адже відомості про реєстрацію права власності на даний об`єкт за ОСОБА_4 відсутні.

Разом з тим, з інформаційної довідки №428399049 від 23.05.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_5 зареєстрована за ОСОБА_4 13.09.2016 (т.5 а.с.8 на звороті).

Тобто, представник ОСОБА_4 правильно вказує, що таке майно зареєстроване за нею в період шлюбу, а не під час розгляду справи судом, про що вказує представник ОСОБА_1 .

Суд також погоджується з доводами представника ОСОБА_4 про те, що спільне майно подружжя не може бути відчужене без згоди іншого з подружжя.

Разом з тим, суд враховує те, що ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець, згідно відповіді №1643814 від 06.08.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно наданих представником позивача доказів вбачається, що відповідачка обтяжила нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_6 майновими правами у формі оренди третім особам, у разі вирішення спору в цій частині на користь позивача він буде обмежений у своїх правах власника.

Разом з тим, Одеським апеляційним судом в ухвалі від 19.06.2025 вказано, що інші заявлені заходи забезпечення позову не підлягають застосуванню, так як не мають зв`язку з предметом позову та не спроможні забезпечити фактичне виконання рішення у разі задоволення позову.

Тобто, представник ОСОБА_4 правильно вказує на те, що заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання надавати безперешкодний доступ до квартир та заборони без згоди заявника здавати квартири в оренду були предметом дослідження Одеським апеляційним судом.

Нових аргументів представник ОСОБА_1 не наводить, а наявність доказів про сдачу квартири в оренду та відсутність у ОСОБА_1 доступу до квартири не спростовують такі висновки суду.

Відповідно до вимог статті 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Випадки обов`язковості застосування зустрічного забезпечення передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 151 - 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №522/5576/24, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., яка зареєстрована за ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

У частині інших вимог заяви відмовити.

Відомості відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження»:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 ).

ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_9 ).

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Згідно з ст. 354 та відповідно до п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 08 серпня 2025 року.

Суддя: В.Я. Бондар