ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1146/25 Номер провадження 22-ц/814/2510/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Карпушина Г.Л.; суддів Обідіної О.І., Панченка О.О., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кононець Людмили Анатоліївни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про усиновлення дитини, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усиновлення, в якій просив оголосити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 усиновлювачем малолітнього ОСОБА_3 2012 року народження.

В обгрунтування заяви вказував, що він з 19.02.2020 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка має сина ОСОБА_3 . Вказував, що від шлюбу також мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник вказував, що інформація про батька дитини ОСОБА_3 , зазначена згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Вказував, що з дитиною склалися добрі та приязні стосунки, ставиться як до рідної дитини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про усиновлення дитини відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 - адвокат Кононець Л.А.. та подав на нього апеляційну скаргу в якій прохає рішення районного суду скасувати ухвалити нове рішення про задоволення зави про усиновлення.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що ухвалюючи рішення у справі не було враховано інтереси дитини, оскільки ОСОБА_3 не заперечує проти його усиновлення ОСОБА_1 .

Також висновком виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 07.02.2025 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне усиновлення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянином ОСОБА_1 . Крім того мати ОСОБА_3 також не заперечувала щодо усиновлення її сина заявником, що підтверджується нотаріальною заявою.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні заявник та його представник, а також заінтересована особа. Інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрували шлюб 19.02.2020 року. У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості про батька якого записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Згідно висновку органу опіки та піклування Київської районної в м. Полтаві ради вказано, що доцільно усиновлення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянином ОСОБА_1 .

Районним судом також встановлено, що ОСОБА_2 надала нотаріально завірену заяву про згоду на усиновлення свого сина заявником. Окрім того, сама дитина ОСОБА_3 написав заяву, що не заперечує щодо свого усиновлення ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні заяви районний суд виходив з того, що усиновлювачем може бути дієздатна особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Разом з тим заявник старший від дитини, яку бажає усиновити на 14 років одинадцять місяців та 5 днів, що не дає йому права бути усиновлювачем цієї дитини.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення. Особливості розгляду справ про усиновлення, визначені главою 5 розділу ІV ЦПК України.

У ч. 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 24 Закону України «Про охорону дитинства», усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Усиновлення (удочеріння) є оформлена спеціальним юридичним актом (рішенням суду) передача на виховання в сім`ю неповнолітньої дитини на правах сина чи дочки.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Статтями 211 та 212 СК України визначено, хто може бути і хто не може бути усиновлювачами дитини.

Відповідно до ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків (ч.ч. 3-5 ст. 232 СК України).

Приймаючи рішення у даній справі, суд керується виключно інтересами дитини.

Положеннями ст. 211 СК України встановлено, що усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя. Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі. Особи, які не перебувають у шлюбі між собою, не можуть усиновити одну і ту ж дитину. Якщо такі особи проживають однією сім`єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини. Кількість дітей, яку може усиновити один усиновлювач, не обмежується.

Згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Визначена Законом вимога щодо різниці у віці між усиновлювачем і дитиною є однаково обов`язковою для всіх осіб, які бажають усиновити дитину, і фактично стосується можливості усиновлення дитини певного віку.

Викладене відповідає висновку, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 03.02.2009 N 3-рп/2009 у справі № 1-4/2009 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною).

Згідно з ст. 217 СК України, усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1 - 3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно висновку органу опіки та піклування Київської районної в м. Полтаві ради вказано, що доцільно усиновлення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянином ОСОБА_1 .

Окрім того малолітнім ОСОБА_3 не заперечує, щодо його усиновив ОСОБА_1 , з яким й нього виникли дружні стосунки та він піклується про нього, як батько, що підтверджується власноруч написаною заявою ОСОБА_3 . Також ОСОБА_2 надала нотаріально завірену згоду на усиновлення свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Між тим, різниця віці між ОСОБА_1 1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , складає 14 років 11 місяців 05 днів, тобто є меншою, ніж встановлена законодавством межа.

Сімейний кодекс України є спеціальним Законом, який регулює сімейні правовідносини, в тому числі усиновлення, та не містить норми, яка передбачає можливість зменшення різниці у віці між усиновителем та дитиною.

Разом з тим, відповідно до ст. 21 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР 27 лютого 1991 року при усиновленні найкращі інтереси дитини мають враховуватися в першочерговому порядку.

Ст. 9 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), ратифікованою Законом N 3017-VI ( 3017-17 ) від 15.02.2011 із застереженням та заявою , відповідно до якої дитина може бути усиновлена лише, якщо усиновлювач досягнув установленого законом із цією метою мінімального віку; такий мінімальний вік не може бути меншим за 18 років і більшим за 30 років. Між усиновлювачем і дитиною повинна бути відповідна різниця у віці, ураховуючи найвищі інтереси дитини, бажано, щоб різниця становила принаймні 16 років (ч. 1); однак у найвищих інтересах дитини закон може дозволити відступ від вимоги стосовно мінімального віку або різниці у віці: a) коли усиновлювач є другим з подружжя або зареєстрованим партнером батька чи матері дитини або b) у силу виняткових обставин.

Проаналізувавши доводи заявника, врахувавши норми міжнародного права, якими врегульовані дані правовідносини, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що заявник є другим подружжям матері дитини, яка виховується у його родині тривалий час, а також вони мають спільних дітей, сама дитина бажає бути усиновленою ОСОБА_1 , виходячи із найкращих інтересів дитини та з метою забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, із внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374,376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кононець Людмили Анатоліївни - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2025 року- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про усиновлення дитини, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування - задовольнити.

Оголосити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця села Володимирівка, Томаківського району Дніпропетровської області, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , усиновлювачем малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродження м. Полтави.

Внести зміни до актового запису № 462 від 16 травня 2012 року, зареєстрованого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ Полтавської області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якому змінити прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », а по-батькові з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 »; вказати батьком дитини - « ОСОБА_1 », громадянин України. Інші відомості про народження залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 31 липня 2025 року.

Головуючий суддя : ____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.І. Обідіна __________________О.О. Панченко