Справа № 347/2489/23
Провадження № 22-ц/4808/1063/25
№ 22-ц/4808/1072/25
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рогалевича Андрія Борисовича на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року та додаткове рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бабинської гімназії Косівської міської ради, треті особи: відділ освіти Косівської міської ради, Івано-Франківська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, про внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Бабинської гімназії Косівської міської ради, треті особи: відділ освіти Косівської міської ради, Івано-Франківська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, про внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах з Бабинською гімназією Косівської міської ради на підставі укладеного строкового трудового договору, про, що було видано наказ №62-з від 24.06.2020 року «Про продовження трудових відносин з ОСОБА_1 » у період з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року

Наказом відділу освіти Косівської міської ради від 18.06.2021 року №21-к його переведено з посади директора Бабинської гімназії Косівської міської ради на посаду вчителя математики цього ж закладу освіти, строком на 1 (один) рік з 25.06.2021 року по 24.06.2022 року, про, що було видано наказ №15 від 30.05.2022 року, та в подальшому продовжено строковий трудовий договір з 25.06.2022 року по 24.06.2023 року з неповним тижневим навантаженням.

Рішенням Конституційного суду України від 07.02.2023 року №1-р/23 визнано таким, що не відповідає Конституції України абзац 3 частини 2 статті 22 ЗУ «Про повну загальну середню освіту» від 16.01.2020 року №463-ІХ, який передбачав укладення строкових договорів від одного до трьох років педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком. На виконання рішення суду, всі заклади загальної середньої освіти з 07.02.2023 року повинні були переукласти педагогів-пенсіонерів з строкових трудових договорів, які було укладено відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 22 ЗУ «Про повну загальну середню освіту», в період з 18.03.2022 року по 07.02.2023 року на безстрокові, тобто у відповідність з чинним трудовим законодавством.

22.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до директора Бабинської гімназії ОСОБА_2 з проханням перевести з строкового трудового договору на безстроковий трудовий договір, однак йому було відмовлено, з тих підстав, що дія строкового трудового договору закінчувалась 23.06.2023 року, а тому питання про продовження чи не продовження трудових відносин буде вирішуватись з ОСОБА_1 в червні 2023 року.

Листом начальника відділу освіти Косівської міської ради від 17.04.2023 року №Б-2/01-18/02.1 на підставі його заяви про зобов`язання директора гімназії Андріюка П.В. розглянути його заяву щодо переведення на безстроковий трудовий договір ОСОБА_1 відмовлено.

30.06.2023 року директором Бабинської гімназії ОСОБА_2 було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строкового трудового договору, після закінчення наданої ОСОБА_1 невикористаної відпустки за 2023 рік, тобто з 13.08.2023 року. При цьому, директором всупереч Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівниками» затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.2023 року № 58, не дочекавшись звільнення ОСОБА_1 з роботи, одразу 13.08.2023 року було зроблено запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення цього ж дня, тобто 13.06.2023 року. Представник позивача ствердив, що починаючи з 07.02.2023 року представник відповідача не виконував рішення Конституційного суду України №1-р/2023, щодо переведення ОСОБА_1 на безстроковий трудовий договір, чим порушено його трудові права.

Просив суд скасувати наказ директора Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області Андріюка П.В. №17-к від 13.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_3 », скасовати наказ директора Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області Кицкай Х.М. №21-к від 23.08.2023 року «Про внесення змін до наказу від 13.06.2023 року №17-к (із змінами внесеними наказом від 10.08.2023 року № 19-к) «Про звільнення ОСОБА_3 », поновити ОСОБА_1 , на посаді вчителя математики Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області з встановленням повного педагогічного навантаження, норма якого на одну тарифну ставку становить 18 навчальних годин на тиждень, допустити рішення до негайного виконання у зв`язку з поновленням на роботі, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, та завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до Бабинської гімназії Косівської міської ради, треті особи: відділ освіти Косівської міської ради, Івано-Франківська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, про внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ директора Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області Андріюка П.В. №17-к від 13.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Скасовано наказ директора Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області Кицкай Х.М. №21-к від 23.08.2023 року «Про внесення змін до наказу від 13.06.2023 року №17-к (із змінами внесеними наказом від 10.08.2023 року № 19-к) «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя математики Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області з неповним тижневим навантаженням, в кількості годин, які були встановлені ОСОБА_1 на час його звільнення з роботи.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі вирішено допустити до негайного виконання.

Стягнуто з Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 8000 гривень у відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення.

Стягнуто з Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 2147,20 грн сплаченого судового збору.

Стягнуто з Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області в дохід держави судовий збір в розмірі 285,57 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 788,03 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2025 року заяву представника позивача адвоката Рогалевича А.Б. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Бабинської гімназії Косівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10 430 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду та додатковим рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рогалевич А.Б. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з тим, що позивач не надав суду попереднього розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу чи будь-яких первинних документів (зокрема витягів із вебсайту Пенсійного фонду України або Ресстру застрахованих осіб), які б підтверджували відомості про доходи позивача, оскільки при ухваленні рішення про поновлення працівника на роботі на суд покладено обов`язок вирішити питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилання судом першої інстанції на те, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують розмір доходів позивача, а відповідних клопотань від його сторони не надходило, тому суд був позбавлений можливості самостійно визначити середній заробіток за час вимушеного прогулу не відповідають вимогам закону про обов`язок суду встановити розмір заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням, хоча це є обставина, яка підлягає встановленню судом у разі поновлення позивача на роботі.

Згідно з інформацією Відділу освіти Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області середня заробітна плата ОСОБА_1 за травень 2023 року та за 12 робочих днів 2023 року становила 9 581,18 гривні. Крім того, з 1 січня 2024 року середня заробітна плата працівника складала 10 581,46 гривні. Копію відповіді відділу освіти Косівської міської ради апелянт долучає до апеляційної скарги як доказ на підтвердження зазначених обставин.

Щодо додаткового рішення про часткове задоволення його вимог про стягнення витрат на правничу допомогу 24500 грн, то сума, стягнута судом розмірі 10430 грн є необґрунтованою. Судом не враховано виконаний обсяг робіт адвокатом, участь в розгляді справи в судових засіданнях, які неодноразово відкладались. Не враховано тарифікація адвоката за надані послуги, яка становить 2 000 грн за годину та 500 грн за участь в судовому засіданні, що відповідає принципу розумності та обсягом виконаних послуг. Позиція суду, що п.5,9,10 Акту виконаних робіт (наданих послу) від 16 травня 2025 року є швидше інформативними, аніж мають доказовий характер, є хибними.

Просить рішення Косівського районного суду від 15 травня 2025 року скасувати в частині відмови у стягненні середній заробіток за час вимушеного прогулу та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині про стягнення за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2023 року по 15 травня 2025 року 218 209 грн середнього заробітку, та стягнути витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в повному обсязі в сумі 24 500 грн.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Бабинської гімназії Косівської міської ради, третіх осіб: відділ освіти Косівської міської ради, Івано-Франківська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, не надходив, відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити.

Представники відповідача та третіх осіб до суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про її розгляд, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Рішення суду першої інстанції по суті спору оскаржується тільки в частині відмови у стягненні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а в решті не оскаржується, тому колегією суддів не переглядається.

З матеріалів справи встановлено, що з 22.08.1980 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, був працевлаштований в Бабинській гімназії. (т.1 а.с. 30-31, 58-59).

В подальшому підставою виникнення трудових відносин був контракт 20/20 від 24.06.2020 року укладений між відділом освіти Косівської РДА в особі начальника В. Я. Козьменчука та директора Бабинської гімназії Багняка Т.В. про продовження строку дії трудових відносин на один рік без проведення конкурсу, як з керівником, якому виплачувалася пенсія за віком, за строковим трудовим договором. Строк дії контракту було продовжено на строк 1 рік з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року. В подальшому ОСОБА_1 було переведено з посади директора Бабинської гімназії на посаду вчителя математики та укладено строковий трудовий договір на один рік з 25.06.2021 року по 24.06.2022 року. Вказаний трудовий договір також було продовжено на строк один рік з 25.06.2022 року по 24.06.2023 року на підставі наказу №15 від 30.05.2022 року.

Під час укладення строкового трудового договору сторонами визнавалась та обставина, що 18 березня 2020 року набрав чинності Закон України «Про повну загальну середню освіту», абзацом третім частини другої статті 22 якого встановлено, що «педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років».

Рішенням Конституційного Суду України від 07 лютого 2023 року № 1-р/2023 в справі № 1-5/2020 (118/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац третій частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-IX, згідно з яким «педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років».

Конституційний Суду України, зокрема, вказав, що установлення для педагогічних працівників державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та отримують пенсію за віком, можливості укладення з ними виключно строкових трудових договорів, на відміну від педагогічних працівників державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які не досягли пенсійного віку та не отримують пенсії за віком, становить безпідставне та необґрунтоване обмеження прав цих осіб у трудових відносинах за ознакою віку та юридичним фактом отримання пенсії за віком. До того ж оспорювані приписи Закону ставлять педагогічних працівників у нерівне, невигідне і вразливе становище залежно від наявності у них певного виду власності (пенсійних виплат) та форми власності відповідного закладу загальної середньої освіти: ці приписи Закону поширюються на педагогічних працівників державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, однак не поширюються на педагогічних працівників тих закладів загальної середньої освіти, що не належать до державної або комунальної власності. Тому приписи абзацу третього частини другої статті 22 Закону не відповідають частинам першій, другій статті 24 Конституції України.

Згідно із частиною 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У рішенні Конституційного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 1-5/2020 (118/20) встановлено, що абзац третій частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463IX не відповідає Конституції України та втрачає чинність із дня ухвалення Судом цього Рішення.

За загальним правилом, ухвалення рішення Конституційного Суду України не призводить до автоматичного відновлення попереднього стану оформлення трудових відносин (відновлення безстрокових трудових договорів замість строкових або поновлення на посадах звільнених), проте надає додаткові можливості/механізми захисту порушених прав працівників залежно від фактичних обставин, документального оформлення та актуального стану справи.

На час укладання з ОСОБА_1 строкового трудового договору абзац третій частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» був чинним.

Проте, після ухвалення рішення Конституційного Суду України у ОСОБА_1 виникла можливість привести строковий трудовий договір у відповідність із чинним трудовим законодавством, зокрема перевести у безстроковий.

ОСОБА_1 звертався із заявами до відповідача, в яких просив укласти з ним безстроковий трудовий договір.

Однак ОСОБА_1 було відмовлено, та наказом №17-к від 13.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_3 » з врахуванням наказу №21-к від 23.08.2023 року «Про внесення змін до наказу від 13.06.2023 року №17-к (із змінами внесеними наказом від 10.08.2023 року №19-к) «Про звільнення ОСОБА_3 » позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що починаючи з 07 лютого 2023 у відповідача виник обов`язок перевести ОСОБА_1 зі строкового трудового договору на безстроковий у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення № 1-р/2023.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, в Кодекс законів про працю України внесено зміни і, зокрема, передбачено, що роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення (частина третя статті 23 КЗпП України).

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини про порушення з боку відповідача трудових прав позивача, суд вирішив, що права позивача ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом поновлення його на роботі в Бабинській гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області на посаді вчителя математики.

Разом з тим, зазначивши, що позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає до задоволення, але позивачем не надано доказів про доходи позивача ОСОБА_1 для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідних клопотань щодо цього стороною позивача протягом всього розгляду справи не заявлялося, суд виснував, що позбавлений можливості самостійно здійснити такий розрахунок при ухваленні рішення, тому відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому суд зауважив, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з окремим позовом з цього приводу, надавши відповідні докази.

Колегія суддів не може погодитися із рішенням суду в оскарженій частині.

Згідно з ч.2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Отже, з огляду на положення процесуального закону та враховуючи вимоги трудового законодавства, суд у випадку поновлення на роботі працівника, самостійно, в силу вимог закону, має обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу визначивши період стягнення з дня звільнення по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі.

При цьому, необхідно зазначити, що визначення саме такого періоду не може вважатись виходом за межі позовних вимог відповідно до положень процесуального закону, оскільки нормами трудового законодавства урегульовано, що середній заробіток повинен бути виплачений за весь час вимушеного прогулу, тобто з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі, який, в даному випадку, є днем ухвалення відповідного судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові від 25 грудня 2024 року у справі № 757/21224/22-ц (провадження № 61-10090св24) Верховний Суд зазначав, що відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції вважав, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо фактичного розміру заробітної плати, яку отримував позивач. Однак тлумачення змісту частини другої статті 235 КЗпП України свідчить про те, що при ухваленні рішення про поновлення працівника на роботі на орган, який розглядає трудовий спір, покладено обов`язок вирішити питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Встановивши, що позивач був незаконно звільнений, суд першої інстанції не врахував положень частини другої статті 235 КЗпП України, при цьому не роз`яснив позивачеві право заявляти клопотання про витребування у відповідача документів про розмір заробітної плати за останні 2 місяці перед звільненням, не зважаючи на те, що саме на суд відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України покладено обов`язок прийняти рішення про виплату незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні означених сум.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі № 757/66553/19 (провадження № 61-7167св21), від 21 липня 2021 року у справі № 754/16470/19 (провадження № 61-14242св20).

Відповідно, висновок суду першої інстанції в справі, що переглядається колегією суддів, про те, що позивач не надав доказів вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому такі вимоги не підлягають задоволенню, є передчасним і помилковим.

Відтак, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу такими, що підлягають задоволенню.

Як зазначено, згідно з положеннями статті 235 КЗпП України розмір заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням є обставиною, яка підлягає обов`язковому встановленню судом у разі поновлення позивача на роботі. Відсутність доказів на підтвердження розміру заробітної плати працівника за останні два місяці перед звільненням не є підставою для відмови в позові про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому за відсутності довідки про розмір заробітної плати суд позбавлений можливості правильно визначити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки незалежно від виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків з надання доказів у справах про поновлення на роботі саме на суд покладено обов`язок з визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів має прийняти надану позивачем довідку № 526/01-33/03.2 від 02 червня 2025 року про розмір заробітної плати як доказ за межами встановлених статтею 83 ЦПК України строків у конкретній справі, оскільки такі дії спрямовані на встановлення істини з метою ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08лютого 1995року №100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Апеляційному суду позивач надав довідку Косівського районного відділу освіти № 526/01-33/03.2 від 02 червня 2025 року, з якої вбачається, що сума заробітної плати ОСОБА_1 за травень 2023 року за 23 робочих дні складала 9643,87 грн, за 12 робочих днів червня 2023 року 5260,29 грн.; середньоденний заробіток за вказаний період складає 425,83 грн, середня заробітна плата 9581,18 грн. З 01.01.2024 року середня заробітна плата складає 10581,46 грн. (т.2 а.с.198).

Відповідачем інших письмових доказів апеляційному суду з урахуванням доводів апеляційної скарги не надано.

Відповідно, виходячи з наданої Відділом освіти інформації, колегія суддів розраховує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до виплати ОСОБА_1 , таким чином.

З 15.05.2025 року позивач поновлений на роботі рішенням суду, відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржує, отже позивач з 15.05.2025 року має отримувати заробітну плату, тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається за період з 01.09.2023 року по 14.05.2025 року.

За 2023 рік за період з 01.09.2023 року по 31.12.2023 року сума до виплати складає 36 621,38 грн (86 робочих днів з 01.09.2023 року по 31.12.2023 року х 425,83 грн). За 2024 рік така сума становить 126 977,52 грн (10581,46 грн х 12 місяців). За 2025 рік за період з 01.01.2025 року по 30.04.2025 року 42325,84 грн (10581,46 грн х 4 місяці), а з 01.05.2025 року по 14.05.2025 року 5038,8 грн. (503,88 грн х 10). Колегія суддів врахувала, що в травні 2025 року 21 робочий день, 10 днів з яких позивачу підлягають оплаті за період з 01.05.2025 року по 14.05.2025 року, тому визначила середньоденну заробітну плату, поділивши середню заробітну плату 10 581,56 на 21 день, що дорівнює 503,88 грн.

Загальна сума до виплати складає: 36 621,38 грн + 126 977,52 грн + 42 325,84 грн + 5038,80 грн = 210 963,54 грн.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі представник позивача просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу і ухвалити рішення про стягнення таких коштів в розмірі 218 209,54 грн без урахування обов`язкових платежів (т.2 а.с.192). Проте розрахунку такої суми представником позивача не надано, алгоритму розрахунку не наведено.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом у зв`язку із цим не застосовані норми матеріального права, які підлягали б застосуванню, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 210 963,54 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають вирахуванню з заробітної плати.

Перевіривши доводи апеляційної скарги стосовно додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Рогалевичем А.Б. укладено договір №09/23 про надання правничої допомоги: захист та представництво прав і законних інтересів клієнта у державних органах, перелічених у договорі, в т.ч. вести всі господарські, адміністративні, цивільні і кримінальні справи (т.1 а.с.25-26).

Відповідно до копії Акта виконаних робіт (наданих послуг) від 16.05.2025 року адвокат надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги на загальну суму 24500 грн.:

1) підготовка та направлення адвокатського запиту від 11.07.2023 року до Бабинської гімназії 500 грн.;

2) підготовка та направлення адвокатського запиту від 18.08.2023 року до Бабинської гімназії 500 грн.;

3) ознайомлення зі змінами в законодавстві, вивчення судової практики, підготовка до написання позовної заяви, написання позовної заяви (05.09.2023) 3000 грн.;

4) написання заяви про забезпечення позову (05.09.2023) 1000 грн.;

5) підготовка та направлення клопотання про надання інформації, що може складати інтерес від 18.09.2023 року 500 грн.;

6) підготовка та направлення заяви про виклик свідків від 18.09.2023 року 500 грн.;

7) підготовка та направлення відповіді на відзив (13.11.2023) 2000 грн.;

8) підготовка та направлення заяви про виклик свідків від 17.04.2024 року 500 грн.;

9) підготовка та направлення клопотання про врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (17.02.2024) 500 грн.;

10) підготовка та направлення заперечення на письмову позицію представника відповідача у справах щодо клопотання від 17.02.2024 року (26.03.2025) 500 грн.;

11) участь у судових засіданнях: 20.09.2023, 20.11.2023, 06.12.2023, 07.02.2024, 12.03.2024, 24.04.2024, 10.06.2024, 07.08.2024, 24.09.2024, 13.11.2024, 17.12.2024, 18.02.2025, 27.03.2025, 06.05.2025, 15.15.2025 (з розрахунку одне судове засідання 1000 грн.) 15000 грн.

16.05.2025 року за № адвокат Рогалевич А.Б. отримав 24 500 грн за надання правової допомоги.

Суд першої інстанції керувався положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Згідно з ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як врегульовано положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Як вбачається зі змісту заперечень відповідача проти відшкодування витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 , представник відповідача піддав сумніву надані позивачем докази на підтвердження таких витрат, просив зменшити суму витрат на правничу допомогу до нуля, оскільки на його думку представник позивача не надав достатні і належні докази.

Судом встановлено, що 11.07.2023 року позивачем та адвокатом Рогалевичем А.Б. було укладено Договір №09/23 про надання правничої (правової) допомоги.

Договором передбачено, що клієнт виплачує адвокату гонорар, сума якого визначається за домовленістю та затратами, пов`язаними із наданням правничої допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд першої інстанції зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі №275/150/22 зазначав, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Як вбачається зі змісту клопотання представника Бабинської гімназії, відповідач не навів конкретних підстав для зменшення витрат позивача на правничу допомогу з обґрунтуванням критерію співмірності такої суми складності справи і обсягу виконаних робіт, а фактично заперечив їх у зв`язку з недоведеністю (т.2 а.с. 147-151) .

Суд першої інстанціїї відхилив таку позицію відповідача, вирішував питання про стягнення витрат на правничу допомогу з урахуванням наданих позивачем письмових доказів.

Відповідач не оскаржує додаткове рішення суду, тому колегія суддів переглядає це рішення виключно в розрізі доводів апеляційної скарги позивача.

Так, згідно з Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 16.05.2025 року адвокат надав, а замовник прийняв юридичні послуги на загальну суму 24 500 грн., які було оплачено 16.05.2025 року.

Оцінюючи надані докази, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що надані юридичні послуги, відображені в п. 5 Акту, не свідчать про виконання робіт, пов`язаних із даною справою.

Але неможливо погодитися із думкою суду про те, що зазначені в п.п. 9,10 Акту послуги у вигляді підготовки та направлення клопотання про врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (17.02.2025) вартістю 500 грн (т.2 а.с.50-64); підготовки та направлення заперечення на письмову позицію представника відповідача у справах щодо клопотання від 17.02.2025 року (26.03.2025) вартістю 500 грн (т.2 а.с.78-87) не були необхідні при розгляді вказаного спору, оскільки таких аргументів відповідачем не заявлено. Отже, судом неправомірно відмовлено у стягненні оплати за такі послуги.

З цих же підстав неможливо погодитися із думкою суду щодо завищення адвокатом ціни на послуги, передбаченої п.6 Акту - підготовка та направлення заяви про виклик свідків від 18.09.2023 року 500 грн (т.1 а.с.107-108) та від 17.04.2024 року (т.1 а.с. 247-248), в результаті чого суд самостійно зменшив суму за таку послугу, незважаючи на відсутність доводів відповідача з цього приводу.

Таким чином, підтверджено виконання послуг, передбачених п.п. 1-4, 6-10 Акту на суму 9000 грн.

Перевіряючи оцінку суду Акту наданих послуг стосовно п.11 щодо участі адвоката у судових засіданнях, де вартість його участі в одному с/засіданні становить 1000 грн., колегія суддів встановила, що по справі було призначено 15 судових засідань.

Адвокат Рогалевич А.Б. являвся в судові засідання 20.09.2023 року, 06.12.2023 року, 12.03.2024 року, 24.04.2024, 10.06.2024, 07.08.2024, 24.09.2024, 13.11.2024, 17.12.2024 року, 08.02.2025, 27.03.2025, 06.05.2025 та 15.05.2025 з них по суті справа розглядалася у 8 судових засіданнях.

Висновок суду про те, що в судовому засіданні від 15.05.2025 року проголошувалось судове рішення, тобто виступи сторін не відбувались, і в протоколі судового засідання лише зафіксована присутність сторін і їх представників, тому вартість участі адвоката у вказаному засіданні є доцільною у розмірі 500 грн. за дане с/засідання, знов суперечить вимогам статті 141 ЦПК України, оскільки представник не може знати напевно, що судовий розгляд не буде поновлено, і клопотання відповідача стосовно зменшення таких витрат в цій частині не заявлено.

В клопотанні про зменшення суми витрат на правничу допомогу представник відповідача зазначає, що в Акті немає часу проведення судових засідань та прив`язки до судової справи, тому нема підстав для стягнення таких витрат .

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат (постанова від 21 травня 2024 року у справі №924/564/22).

Однак колегією суддів перевірено, і встановлено, що представник позивача являвся в судові засідання 20.09.2023 року, 06.12.2023 року, 12.03.2024 року, 24.04.2024, 10.06.2024, 07.08.2024, 24.09.2024, 13.11.2024, 17.12.2024 року, 08.02.2025, 27.03.2025, 06.05.2025 та 15.05.2025 .

Отже, матеріалами справи достатньо і напевно підтверджено надання юридичних послуг представником на суму 8000 грн. за участь в судових засіданнях.

Разом з тим, неможливо прийняти до уваги доводи апеляційної скарги позивача про наявність підстав для оплати участі представника позивача в 15 судових засіданнях.

Згідно з протоколами судових засідань адвокат Рогалевич А.Б. приймав участь в 8 судових засіданнях з розгляду справи, але являвся до суду на 13 судових засідань.

Дійсно, в постановах Верховного Суду від 21.11.2023 року у справі №910/3658/23, від 25.09.2024 року у справі №910/1345/24 зазначено, що витрачений час на дорогу адвоката до суду і його очікування судового засідання є складовими правничої допомоги. І з урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі в судовому засіданні, підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2023 року у справі №914/2355/21 висловлена позиція, що прибуття до суду та очікування початку судового засідання не передбачають використання адвокатом спеціальних знань або навичок, відтак вказаний час не може бути оплачений як час надання правничої допомоги.

З урахуванням таких позицій в судовій практиці, колегія суддів виходить з того, що в договорі сторонами не обумовлено конкретних критеріїв для розрахунку оплати правничих послуг, в Акті виконаних робіт представником визначена послуга як участь в судових засіданнях, але заперечень такого характеру відповідачем не надано, колегія суддів вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача за явку в 5 судових засідань, які не відбулися не з вини позивача, а саме 3000, 00 грн.

Підсумовуючи викладене, неможливо погодитися в повній мірі з розрахунком суду першої інстанції стосовно вартості наданих позивачу юридичних послуг в розмірі 14 900 грн.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача у якості відшкодування витрат на правничу допомогу підлягала б сума 20 000 грн (500 +500 + 3000 + 1000 + 500 + 2000 + 500 + 500 + 500 + 8000 + 3000).

Колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування оскарженого рішення по суті спору в частині відмови в стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення таких вимог. Тому підлягає зміні додаткове рішення пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням задоволення позову на 90 % складає 18 000 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача, і вважає що оскаржене рішення необхідно скасувати в частині відмови у стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути на користь позивача 210 963,54 грн, змінивши відповідно розподіл судових витрат, які складаються з судового збору і витрат на правничу допомогу; додаткове рішення підлягає зміні, з визначенням до стягнення з відповідача 18 000, 00 грн відшкодування витрат позивача на юридичну допомогу.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК).

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги і скасуванням оскарженої частини рішення суду першої інстанції підлягає зміні розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Суд стягнув з відповідача на користь держави 285,57 грн, задовольнивши частину позовних вимог, але у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 2109,64 грн. Таким чином, всього з відповідача підлягає стягненню сума судового збору 2395,20 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рогалевича Андрія Борисовича задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року скасувати в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалити в цій частині нове рішення, змінити рішення в частині розміру судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бабинської гімназії Косівської міської ради Івано-Франківської області, треті особи: відділ освіти Косівської міської ради, Івано-Франківська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул задовольнити.

Стягнути з Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2023 року по 14.05.2025 року в сумі 210963 (двісті десять тисяч девятсо шістдесят три) грн 54 коп. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають вирахуванню з заробітної плати.

Стягнути з Бабинської гімназії Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області () в дохід держави на користь отримувача коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 2395,20 грн.

Додаткове рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2025 року змінити.

Стягнути з Бабинської гімназії Косівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу 18000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

О.О. Томин